97 



absolute baner forstod han saadanne som skulde strække til 

 for en ubegrænset tid, bl. a. derved, at de saakaldte sekulære 

 perturbationer undgaaes. Hill interesserte sig i høi grad for 

 Gyldens arbeider. I en avhandling av 1905 omtaler han dem 

 med den største anerkjendelse, men Ander dog at en fuldstændig 

 gjennemførelse av Gyldens tanke vikle være uoverkommelig. 

 Istedet tar han for sig et mere specielt tilfælde, nemlig atter 

 planeterne Jupiter og Saturn, og selv dette, til at begynde med, 

 under den forutsætning, at begge planeter bevæger sig i samme 

 plan, idet han henviser til at overgangen fra det ideale til det 

 virkelige tilfælde kan ske ved en fremgangsmaate av samme 

 art som Lagranges metode for konstanternes variation. Ved at 

 forutsætte masserne og visse andre talstørrelser bekjendt paa 

 forhaand søker han saa at gjennemføre Gyldens tanke med visse 

 modifikationer. 



Allerede denne korte oversigt vil maaske kunne gi en fore- 

 stilling om at Hill, skjønt han aldrig virket som praktisk astro- 

 nom — saaledes som f. eks. Newcomb, der i flere aar var ansat 

 ved observatoriet i Washington — dog har efterlatt arbeider av 

 stor betydning baade for den praktiske og endnu mere for den 

 teoretiske astronomi. — 



De tilstedeværende hædret den avdødes minde ved at reise sig. 

 3. Cand. real. dr. Gunnar Holmsen holdt et foredrag : 

 Nivaaforandringer i den øvre del av Glommendalen. 



I den nordlige del av Glommendalen optrær to adskilte, høit- 

 liggende nivaaer med strandlinjer efter indsjøer. Etter dr. Andr. 

 M. Hansens teori har en brærest under istiden dæmmet op 

 Rendalen og Glommens dalføre, hvorved brævandet og nedbøren 

 har søkt avløp nordover mot Orklas og Gulas isfri daler. 



Foredragsholderen har maalt strandmerkernes nøiagtige høide 

 i forhold til jernbanelinjens nivellement. Den laveste av sjøerne 

 har efterlatt sig spor i hoveddalen og de tilstøtende sidedale fra 

 Atna i syd til noget nord for Røros i 126 km. længde. Over 

 Brydalen og muligens gjennem Jutulhugget har denne været 

 sammenhængende med en noget kortere, men dypere sjø i Ren- 

 dalen. Den øvre sjøflate har strakt sig fra Lilleelvedal til Os, 



7 



