iOO 



samme side som Orloff, der i likhet med sin keiser var liberalt 

 anstrøket. 



Koh t bemerket at eiter hans mening la foredragsholderen 

 for stor vegt paa Christian Frederiks dynastiske planer, og hen- 

 viste i den anledning særlig til Christian Frederiks brev til 

 Frederik VI av 2den april 1814. Han gjorde ogsaa indvending 

 mot den opfatning, at fnldmagterne til Riksforsamlingen kunde 

 betegnes som et plebiscit til fordel for Christian Frederik. 



2. Riksantikvar dr. Harry Fett holdt et foredrag: Maler- 

 kunsten i Norge under Sverre. Han gjennemgik i dette først 

 de norske kulturforbindelser med England under Haakon Haakons- 

 søn, hvorpaa han paaviste al vort ældste antemensale fra Ulvik 

 er et tydelig bevis paa disse norsk-engelske forbindelser. Han 

 fremviste i lysbillede en tilsvarende engelsk fremstilling fra en 

 miniatyr som hang sammen med det bekjendte psalter fra 

 Peterborough i den Antikvariske Forening i London. 



Efter denne vor første mester gik foredragsholderen nærmere 

 ind paa den næste gruppe, som repræsenteres av Kinsarvikante- 

 mensalet. Han mente at til denne mester kunde sandsynligvis 

 ogsaa antemensalet fra Hauge og Kaupanger bestemmes. Ogsaa 

 her blev der pekt paa engelske forbindelser, særlig arbeider fra 

 Crovvlandabbediet, hvorfra foredragsholderen allerede tidligere 

 hadde kunnet paavise kunstneriske forbindelser i norsk kunst. 

 Han omtalte derpaa de 2 kongelige bønnebøker som kjendes 

 fra Norge, nemlig en tilhørende Margrete Skulesdatter og en 

 som har tilhørt datteren Kristina, den førstnævnte i kobberslik- 

 samlingen i Berlin, sidstnævnte i det kgl. bibliotek i Kjøbenhavn. 

 Det eiend mimelige antemensale fra Hitterdal gik derefter fore- 

 dragsholderen over til nærmere at bestemme. Stilen var „uren", 

 og det var over linjeføringen noget skitsernæssig. Man maatte 

 indrørnme at der fandtes visse berøringspunkter mellem dette 

 antemensale og Kristinas bønnebok, og det kan tænkes, at denne 

 mester har været paavirket fra den kant. Samtidig omtaltes 

 likheter med billedhuggerkunsten i Oslo, og det hævdedes, at 

 maleren og billedhuggeren ofte var samme person i middelalderen 

 i Norge. 



