1915] CHRISTIAN FREDERIK OG VALGENE 7 



ning findes i en tysk Aarsoversigt for 1814, i Dr. Karl Venturlms 

 bekjendte Chronik des neunzehnten Jahrhunderts, Aargang XI, 

 hvor den følger lige efter Omtalen af Reisen til Trondhjem. 

 Senere hen, tildels mange Aar efter, er der hertil kommet andre 

 Beretninger, som yderligere kaster Lys over Begivenheden, bl. a. 

 af Generalauditør Bergh og af Professor Sverdrup selv. Ven- 

 turinis Chronik er kanske af dem alle den, som er vanskeligst 

 tilgjængelig for et norsk Publikum, og jeg skal derfor her gjen- 

 give den i Oversættelse fra Tysk: 



„ Allerede havde man udbredt Rygter om, at Prinsen vilde 

 lade sig krone i Domkirken i Trondhjem, vilde sætte Kronen 

 med uindskrænket Souverainetet paa sit Hoved, og allerede for- 

 beredte flere sig paa at bekjæmpe denne Souverainetet, da Prinsen 

 kom tilbage til Eidsvold. Professor Sverdrup begav sig til ham 

 og talte med saa rn egen Varme og Energi, da endelig Prinsen 

 helt gik ind paa hans Ideer: at give Nationen en fri Forfat- 

 ning. Den følgende Dag (16de Februar) traadte Prinsen ind i 

 Forsamlingen, som bestod af Generalmajor Haxthausen, Kam- 

 merherre Rosenkrantz, Kammerherre Peder Anker, Konferents- 

 raad Carsten Anker, Admiral Lutken, Generalmajor Arenfeldt, 

 Oberst Sejersted, Oberstlieutenant Haffner, Biskop Bech, Etats- 

 raad Falbe, Etatsraad Treschow, Professor Sverdrup, Agent 

 Nielsen, Amtmand Sommerhielm, Amtmand Collett og Carsten 

 Tank. Han spurgte disse Mænd, om de i sin Virkekreds havde 

 gjort andre Erfaringer om Folkets Stemning end han paa sin 

 Reise? Svaret lød i Almindelighed derhen, at efter hvad de 

 maatte holde paa, herskede der kun en Vilje, nemlig den, ikke 

 at blive forenet med Sverige! 



Carsten Anker var derhos af den Mening, at kun under 

 Bibeholdelsen af den hidtilværende Regjeringsform kunde Anar- 

 chiet blive forebygget; at Norge, overensstemmende med Konge- 

 loven, efter Frederik YTs Frasigelse, ipso facto tilfaldt 

 Prinsen, og at Sammenkaldelsen af en Nationalforsamling kunde 

 blive høist farlig, ogsaa give frit Spillerum for de svenske Intriger. 

 Sverdrup, Sommerhielm og Rosenkrantz bekjæmpede disse An- 

 skuelser og paastod: den kommende Statsform kunde retslig 



