10 YNGVAR NIELSEN [No. 1 



Kompromisset af 16de Februar. Prinsen gav Afkald paa at 

 bestige den norske Trone efter Arv, men fik sig stillet i Udsigt 

 at opnaa det Samme ved Folkets Valg. Blom har ligeledes Ret 

 i sit Udsagn om, at Prinsen med Klogskab benyttede sin Ned- 

 stammen fra det gamle Dynasti og det indgroede Had mod 

 Nabofolket for at styrke Folkets Iver for at slutte sig til ham. 



Men Prinsen gjorde endnu Mere og føiede et nyt Led til 

 dette Kompromis. Idet han helt gik ind paa Kravet fra Trond- 

 hjem og kundgjorde sin Hensigt om, at en Rigsforsamling, be- 

 staaende af Nationens oplyste Mænd, skulde træde sammen paa 

 Eidsvold Værk 10de April for at bestemme en Regjeringsform 

 for Norge, kom der ogsaa en meget væsentlig Tilføielse, at „af 

 deres Bestemmelse vil det afhænge, om jeg fremdeles skal røgte 

 det Hverv, hvortil Nationens Ønske i denne Stund kalder mig". 

 Tydeligere kunde der ikke tales. Prinsen stiller Nationens til- 

 kommende Repræsentanter den Opgave at gi ve Norge en Re- 

 gjeringsform, og naar dette var skeet, stillede han sig til Valg 

 som Rigets tilkommende Overhoved. Dermed var det næste 

 Skridt tåget; et nyt Led var føiet til det foregaaende. Vælgerne 

 fik sig forelagt et Plebiscit, og Kongedømmet i Prinsens Person 

 blev gjort til Valgprogram, samtidig med at denne blev betegnet 

 som „ Norges Trones Odelsbaarne". Samtidig af gaves den For- 

 sikring, at han, „kaldet ved Nationens tillidsfulde Ønske, har 

 lovet at forblive blandt dette troe Folk, for, som dets Regent, 

 at værne om Statens Sikkerhed, Orden og Rolighed". Var ikke 

 dette et Plebiscit, i den klareste Form, hvori et saadant over- 

 hovedet kunde fremkomme, — har jeg ikke al Beføielse til her 

 i en saadan Sammenhæng at anvende dette Udtryk, da gad jeg 

 vide, naar dette kunde ske. 



Den Fremgangsmaade, Prinsen her tænkte sig anvendt for 

 at skaffe et Udtryk for Folkets Stemning, var for hans Øiemed 

 meget praktisk. Der skulde gives et Udtryk for Urvælgernes 

 Vilje, først af alt for deres Harme over Afstaaelsen til Sverige, 

 og dernæst for deres faste Ønske om at se ham som Norges 

 tilkommende Konge. Herom skulde en bestemt Udtalelse inde- 

 holdes i Adresser, som stiledes til Regenten og blev underskrevet 



