16 YNGVAR NIELSEN [No. 1 



Det Indtryk, som dette Optrin gjorde paa den almindelige 

 Mening, var vel beregnet og utrolig stort. Løsenet var nu givet, 

 og som en Løbeild udbredte sig Enthusiasmen overalt, for hvilken, 

 som bestandig, det rolige Overlæg og den forskende Fornuft 

 maatte vige. Det. var nu bestemt, hvad der skulde foretages, og 

 at overveie eller betvivle, om eller hvorledes dette kunde udøves, 

 var anseet som crimen læsce nationis: thi Folket havde svoret 

 og maatte blive Eden tro. Den hidtil herskende frie og liberale 

 Prøvelse af Grunde og Modgrunde var nu forbi, og man turde 

 ikke længere spørge om, hvad der bedst kunde befordre Fædre- 

 landets Vel; thi det var afgjort, hvorved det skulde befordres. 

 Istedet for en fri liberal Tone, der passer sig for Folkets Vær- 

 dighed og bedst kunde befordre dets Vel, indtraadte en Intolerans, 

 der kun førte til feig, blind Efterfølgelse, ikke til rolig Over- 

 bevisning, og formaar hin end at henrive den større Mængde af 

 Nationen, saa kan denne Mængde dog ikke formåa at erstatte 

 Tabet af Nationens bedre og tænkende Del i et saa vigtigt 

 Tidspunkt, som det daværende, den Del, der ikke lader sig 

 afholde ved Øieblikkets Skræk fra at følge Overbevisningen som 

 Ledestjerne." 



Videre lyder Bloms Ord: „Det vilde stride mod Sandheden 

 at negte, at der i dette Øieblik ytrede sig en ægte revolutionær 

 Aand, og at man kun kunde takke Landets fysiske Beliggenhed 

 og Nordmændenes mindre choleriske Temperament for, at de 

 Trusler og Forbandelser, som man ofte skriftlig eller og mundtlig 

 udstødte mod Enhver, der ikke blindthen hyldede Prinsen og 

 hans Foretagender, ikke udartede til vilde Injurier og Grusom- 

 heder. Terroristerne troede sig ved den aflagte Ed berettigede 

 og de mindre Stærke derved forpligtede til at udskrige enhver 

 afvigende Mening eller opstigende Betænkelighed som Mened og 

 Forræderi, og denne Ed blev sat mod enhver Tvivl som Folkets 

 Stemme og følgelig som Guds Stemme." Nævnte Forfatter an- 

 fører i Almindeiighed en Række Betænkeligheder, som om de 

 end ikke kan tillægges den ubetinget bindende Kraft, dog har 

 har megen Vægt, og som ikke kan holdes tilbage, naar det 

 gjælder Bedømmelsen af Prinsens Handlemaade med dens 



