1915] VINCENTS LUNGES DRAP I TRONDHJEM 3. JANUAR 1536 7 



nogen erlig mand megh kan paa sige och bevise, at ieg y nogen 

 maadhe var voldendis y her Vincentii dødh, dhaa vil jegh vil- 

 kaare myn hals derofver och aldrigh af nogen erlig mand begere 

 at bedhe for megh. Thet kenne åen evige Gud och mangen 

 erlig mand vitterlict er, at thet var megh och flere gode men 

 saare noch ymod, at han blef slagen; thersum jegh motte 

 komme til handel och ords, vil jegh til kenne gifve, hvi[c]ke for 

 Gud voldendis och skyldig ere y hans dødh; mangen [ehr^ig 

 mand afh Trondhiems caniker, raadmenner och meynighedh 

 hafve nu skuld for hans dødh, hvicket kenne Gud, at the ickhe 

 af viste for den same time han blev slagen. Den tid myn her 

 erkebyspen vilde tåget ham til fange och therum forsporde seg 

 hos noger danemend, svared tha noger gode men, baade afh 

 canickerne och leyckmennerne 2 , sum fyrst blefve atsporde, och 

 raade Hans Naade, at han skulde tagis til fange met thet the 

 ander gode herrer, efterthi Hans Naade ingelunde vilde late 

 dem komme af Trondhem ygen, blef them, sum fyrst svarede, 

 saa kaart och hastelegen foretaget af noger af myn herm raad- 

 gifvere, sigendis, at the vore forredre. saa mange thet vilde raade, 

 at han skulde lefve, saa at ther inge[n] flere torde legge noget 

 got til uten lifs fare. Item myne copier vel skulie bevise, hvor- 

 ledes jeg handlet mellom myn herre och her Vincents, jegh 

 hafver saa handlet nest Guds hielp, at hvar erlig mand meg 

 betacke skal, sum gode mend och vitterlict er. Och myn herre 

 giorde myn undskyldingh for bysp Hans Ref, her Claves Bille 

 och edher y sit merck um de handel, gifvendis eder gode herrer 

 tilkenne, at ieg var ganske uskyldig y den handel. Kære her 

 Eske, saa er myn ydmyge kerlige bøn til edhers strenghedh, at 

 Y ville for Guds och retvishetsens skyldh forhandle myn sagh 

 hos fru Ingerd, fru Margrete och andre her Vincentii venner och 

 tienere til thet beste, at jegh ickhe hastelegen blifver offerfallen 

 til mit lif, gaardh, gots eller peninge. Kære herre, jegh gifver 

 megh och mit under eders strenghets hender och beskerm til 



1 Hul i papiret. 



2 Daae læser feilagtig „og af lagmændene", Hist. Tidsskr. I, 3, s. 335. 



