1915] VINCENTS LUNGES DRAP I TRONDHJEM 3. JANUAR 1536 11 



ha været en beregnet manøver, sigtende til at læsse ansvaret 

 for drapet fra erkebispens skuldre over paa forsamlingens. Dette 

 stemmer godt med, hvad vi ellers vet om Olav Engelbrechtssons 

 karakter. Han var forsaavidt en svak mand, som han gjerne 

 søkte at dække sig selv ved at skyte andre frem foran sig; men 

 der er intet, som tyder paa, at han var saa dum eller saa kujon- 

 aktig, at han ganske lot sig tvinge av sine egne tjenere til at 

 handle mot sine sympatier og meninger. Hadde han villet frelse 

 Vincents Lunge, kunde han selvfølgelig ha opnaad dette ved be- 

 stemt at slutte sig til de maateholdnes parti, som jo, efter hvad 

 Jens Olson uttrykkelig oplyser, fandt talsmænd i forsamlingen 

 baade blandt kannikerne og lægmændene og, efter alt at dømme, 

 har utgjort dens store flertal. Naar han ikke gjorde dette, men 

 stiltiende bøiet sig for dem, der forlangte dødsstraf over hr. 

 Vincents og kaldte alle for forrædere, som hadde en anden 

 mening, saa kan man derav trygt slutte, at han var enig med 

 terroristerne og handlet i fuld forstaaelse med dem. Først da 

 blir ogsaa Gaute Taraldsons agitation fuldt forklarlig; thi det 

 siger sig selv, at denne mand, Olav Engelbrechtssons søstersøn 

 og private tjener, ikke har kunnet tillate sig en saadan op- 

 træden uten at være i samklang med sin foresatte, erkebispen. 



Jens Olsons skrivelse kaster ikke alene et klarere lys over 

 drapets forhistorie; den gir, sammen med de andre samtidige 

 vidnesbyrd, ogsaa et bidrag til belysning av begivenhetens hele 

 karakter. Den godtgjør paa det tydeligste, at der i Trondhjem 

 har været et handlingsparti av geistlige og lægmænd, som har 

 samlet sig om erkebispen, og som har haabet ved en voldsom, 

 revolutionær handling paa een gang at kunne redde den katolske 

 kirke og fædrelandets synkende selvstændighet. At erkebiskop 

 Olav og hans venners tanker var sterkt henvendt paa begge 

 disse ting, fremgaar bl. a. av nogen optegnelser fra tiden forut 

 for riksmøtet i Bud 1533, som aapenbart stammer fra ham. 

 Der opstilles her i korte avbrutte ordelag krav paa en lang 

 række vigtige reformer, bl. a. at menigmand skal forsynes med 

 vaaben; rikets len og slotte fratages utlændingerne og gives til 

 nordmænd; Orknøerne indløses, finnerne atter bringes under 



