I. 



Ve 



ed sammenligning af de jordfundne redskaber fra sten- 

 alderen med dem, som i vor tid endnu benyttes af de saakaldte 

 vilde mennesker, var der allerede før midten af forrige aarhun- 

 drede paavist væsentlige ligheder; men denne sammenligning fik 

 øget interesse og betydenhed, eftersom man i den følgende tid 

 ved samarbeide mellem geologer, palæontologer og anthropologer 

 gjorde en række fund fra diluvialtiden af menneskelige skelet- 

 dele, som frembød anatomiske ligheder med endnu levende 

 menneskeracers. Den videnskabelige betydenhed af disse studier 

 blev saa meget mere afgjørende, fordi læren om menneskets 

 genetiske sammenhæng med de øvrige hvirveldyr i det samme 

 tidsrum arbeidede sig frem til anerkjendelse i hele den viden- 

 skabelige verden. 



De vilde stammers levesæt blev gjenstand for indgaaende 

 studier af en række fremragende ethnologer, blandt hvilke her 

 kun skal nævnes Lubbock, McLennan, Morgan og Westermarck, 

 og disse forskere underkastede særlig de oplysninger, som fore- 

 laa om disse stammers konnubiale gamier 1 , en kritisk behand- 

 ling og sammenligning. 



Blandt andet paa grund af ligheden mellem visse nulevende 

 Australnegeres og de diluviale menneskers kranier havde man tid- 

 ligere troet, at Australnegerne repræsenterer en primær menneske- 

 race; men den nærmere undersøgelse viste, at saa ikke kunde 

 være tilfælde, idet man hos de australske stammer forefandt en 



1 For hvad der forstaaes ved dette udtryk skal der nedenfor blive nær- 

 mere redegjort. 



