20 PAUL WINGE [No. 4 



tricitet, magnetisme, hypnotisme, tankeoverføring, tanketyveri, 

 traadløs telegrafi, hvilket sidste middel i vore dage er særlig 

 populært. 



Den syge spørger sig da selv, hvorfor netop han skal pines 

 saa skrækkeligt, han, som dog altid har gjort ret og skjel mod 

 alle ; og han faar svaret, ofte i en hallucination. Alt er for- 

 beredelse og prøvelse til hans høie kald. Han maa først fristes 

 og lutres; nu maa han derfor bære al verdens synd og ulykke; 

 men tiden er snart inde, da han ikke blot skal frelse sig selv, 

 men tillige alle mennesker, som vil tro paa ham og følge ham; 

 alle de andre skal faa sin velfortjente straf. Han føler, hvor- 

 ledes hemmelighedsfulde kræf ter ikke blot strømmer ind paa ham, 

 men ogsaa straaler ud af hans legeme. Han kjender, hvorledes 

 han kan baade forbande og velsigne, hvorledes han kan læsse 

 baade godt og ondt over paa andre væsener, mennesker og dyr, 

 ligesom Aron læssede Jødefolkets synd paa bukken. Hvad han 

 ser omkring sig, føler han paa sig selv. Ser han en anden skjære 

 sig eller blive skaaret, føler han, hvorledes kniven gaar gjennem 

 hans eget legeme. 



Han har nok endnu bevidsthed om sin egen ringe stilling i 

 samfundet, men samtidig er han tillige gud, ja maaske overgud. 

 Hvis patienten er heldig, ser han sig snart omgiven af en troende 

 skare, mest kvinder, der blindt lystrer ethvert af hans bud. Der 

 bestaar en intim sammenhæng mellem det heromhandlede delir 

 og de sexuelle drifter, og patienten svælger derfor til stadighed 

 i sexuelle forestillinger, i hvilke han drager sine tilbederinder 

 ind. I henrykkelse hengiver de sig til sin profet, og tror at følge 

 et guddommeligt bud, naar der fødes ham profetbørn. Patienten 

 geraader i affekt med mere eller mindre omtaaget bevidsthed, og 

 under denne tilstand udløses en række gebærder, navnlig mimiske. 

 Ikke ganske sjælden indtræder ogsaa krampagtige bevægelser i 

 strubens og mundhulens muskulatur, hvorved fremkaldes artiku- 

 lerede lyd, i regelen bestaaende af en vokal eller en konsonant 

 med en paafølgende vokal. Affektens art og styrke bestemmer 

 baade gebærdernes udslag og lydenes tonehøide. Lydenes og lyd- 



