1915] OM TABU OG TOTEM 



Mennesket iagtager, at der strømmer luft ud gjennem det 

 levende menneskes og dyrs mund og næse, og at denne strøm 

 begynder at gaa ved individets fødsel og vedvarer lige til dets 

 død. I det øieblik, luftstrømmen ophører, rører individet sig ikke 

 mere, og dets legeme bliver koldt. Livet er udslukket. 



Mennesket maa have tænkt over dette fænomen og dets 

 aarsag og spurgt: Hvorfra kommer denne luft, hvorfor ophører 

 sammen med den varme og bevægelse, og hvorfor er livet der- 

 med udslukket? 



Det umiddelbart nærliggende svar er det, at luften kommer 

 fra legemets indre, at det er den, som frembringer varme og be- 

 vægelse og i det hele er det livgivende princip. 



Naar man giver agt derpaa, kan man føle udaandingsluften 

 som en vind, og erfaring viser, at den har samme virkning som 

 vinden. Den blæser bort det støv, den møder, for derefter selv 

 at svinde. Aanden kan ogsaa som vinden være varm og kold ; 

 den kan fryse, og man kan da se den. 



Den slutning, man paa dette kulturtrin maa drage af disse 

 kjendsgjerninger, er den, at vinden og exspirationsluften er et 

 og det samme. 



Mennesket ledes da til at opfatte udaandingsluften som et 

 stof, der hører hjemme i legemet, og som lidt ef ter lidt eller paa 

 engang forlader dette. 



En frisk og kraftig mand falder pludselig overende, som om 

 han var slaaet ned, og han aander ikke mere. Aanden har for- 

 ladt ham, og derfor er han død. 



Men fordi om han er død, er han ikke udslettet af tilvæ- 

 relsen. Han holder til under jorden, men besøger den sovende 

 og meddeler sig gjennem drømme til de efterladte. 



Da vind, aand, sjæl og liv er det samme, bliver ogsaa de 

 sproglige udtryk for disse de selvsamme 1 . 



1 Jeg har i en liden af handling: „Om fortidens psykologiske og psyki- 

 atriske forestillinger og begreber" (indtaget som første kapitel i min 

 bog: Den norske sindssygeret B. I) redegjort for de sproglige mindes- 

 mærker, som denne og den etterfølgende udvikling har efterladt. 



