1915] OM TABU OG TOTEM 31 



Da nu mennesket til sine tider fornemmer tilstedeværelsen og 

 bevægelsen af visse af sine indre organer, er det naturligt, at 

 man henlægger denne indre materie til et af disse organer. Man 

 føler hjertet slaa, og man kan iagttage, at mellemgulvet hæver 

 og sænker sig. Det indre stof, der fremkalder bevægelsen, hen- 

 lægges derfor til et af disse organer eller opfattes som identisk 

 med dette. Det kan forøvrigt ogsaa henlægges til andre orga- 

 ner, f. ex. blodet, leveren eller nyrerne. Saaledes lader det 

 gamle testamente sjælen være i blodet eller være selve blodet. 



Forestillingen om den vilkaarlige bevægelse som en af li- 

 vets aller vigtigste ytringer maa, som omtalt, antages at stamme 

 fra menneskets ældste tid, og til denne forestilling knyttes da 

 naturlig ideen om den indre bevægelse som den vigtigste af al 

 bevægelse. 



Grublingen over problemet om det, som bevæger sig inde 

 i legemet, fører naturlig tanken i to retninger, alt eftersom man 

 tager sit udgangspunkt ved selve bevægelsen eller ved den 

 omstændighed, at denne vedvarer fra livets begyndelse til 

 dets ende. 



Begge disse tankeretninger har efterladt sig sproglige mindes- 

 mærker, som jeg har omtalt i min ovenciterede afhandling. Her 

 interesserer os kun den retning, som identificerer bevægelse og liv. 



Saalænge mentaliteten er primitiv, forestiller mennesket sig 

 en villet bevægelse som noget, der maa være udført af et men- 

 neske eller et dyr, og det, er da naturligt, at man tænker sig, 

 at den nævnte indre bevægelse skyldes et dyr inde i legemet. 

 Denne antagelses rigtighed bestyrkes ogsaa ved iagttagelsen af 

 exspirationsluften. Naar man aander i kjølig luft og ser ex- 

 spirationsluften komme ud af munden, opfattes ikke dette fæno- 

 men derhen, at det er legemet, som støder luften fra sig, men 

 man mener, at exspirationsluften af sig selv ved en villet hand- 

 ling forlader legemet 1 . Exspirationsluften kan altsaa selv be- 



1 De gamle sproglige betegnelser støtter ogsaa denne opfatning. Man 

 troede ogsaa helt ned til henimod vor tid, at fosteret krøb ud af mo- 

 derens legeme. 



