1915] OM TABU OG TOTEM 



Medens sjælen er fraværende fra legemet, ligger dette der 

 sovende, og naar den kommer tilbage, vaagner mennesket og 

 kan da fortælle om de mærkeligste oplevelser paa den vidunder- 

 lige reise. 



At sjælens reise er foretagen paa eller i et dyrelegeme, er 

 selvfølgeligt, eftersom noget andet fremkomstmiddel ikke er tæn- 

 keligt, da jo alene dyret af egen drift kan bevæge sig; og nogen 

 distinktion mellem sjælen og det dyr, med hvilket den reiser, 

 kan paa den prælogiske mentalitets standpunkt ikke foretages i . 



De visionære drømme fæster og udformer saaledes forestil- 

 lingen om sjæledyret, og denne faar yderligere bekræftelse og 

 fasthed ved sindssyges fortællinger om, hvorledes de selv er 

 blevne forvandlede til dyr. 



Det psykiske symptomkomplex, som her kommer i betragt- 

 ning, er det ovennævnte metamorfosedelir — eller som de gamle 

 psykiatere kaldte det — „melancholia metamorphosis". Dette 

 delir forekommer i to former: den inkomplette og den komplette. 



Under den første af disse gjenkjender ikke patienten sin egen 

 personlighed og søger forklaring hertil i den omstændighed, at 

 han har mistet sin oprindelige sjæl og faaet et dyrs i dens sted, 

 og i denne form kan man ikke saa ganske sjelden møde dette 

 delir ogsaa hos vore dages civiliserede sindssyge. Under det 

 komplette delir gjenkjender heller ikke patienten sit eget legeme, 

 som han derfor tror omskabt til et dyrs. Denne form synes 

 baade i Oldtiden og i Middelalderen at have været noksaa al- 

 mindelig, men inden Nutidens europæisk civiliserede folk er den 

 i vore dage meget sjelden. Jeg har seet et enkelt tilfælde. Det 

 var en yngre stærkt afmagret kvinde med et eiendommelig 

 hexeagtigt ansigtsudtryk, som troede sig omskabt til en hund. 

 Hun viste mig sine magre krummede hænder og sagde: Se paa 

 poterne ! 



Vi husker alle fra vor børnelærdom profeten Daniels for- 

 tælling om kong Nebukadnezar, som blev forvandlet til et dyr 



1 Sjæledyr er som regel smaadyr, f. ex. mus, hvilket naturlig forklares 



derved, at de jo baade skal ud og ind af legemet og saaledes maa 

 kunne passere trange aabninger. 



Vid.-Selsk. Forh. 1915. No. 4. 3 



