1915] OM UDTRYKKET „DEN HELLIGAAND" 9 



den skarpe forskjel mellem de 3 grammatiske kjøn været hoved- 

 midlet. Svensk og dansk tabte allerede tidlig i middelalderen 

 den udvortes grammatiske adskillelse mellem hankjøn og hun- 

 kjøn 1 , og efterhaanden forsvandt ogsaa bevidstheden eller er- 

 indringen om en oprindelig kjønsforskjel mellem and og ande. 

 I fornsvensk er and maskulinum, hvilket turde bero paa ind- 

 virkning fra det maskuline ande med samme betydning 2 . I dansk 

 har man derimod temmelig langt ned i tiden (almindelig endnu 

 i 16. aarh.) brugt pronomenet hun om and (aand), f. ex.: strax 

 aanden saa hannem, da sled oe reff hun hannem (Christiern 

 Pederssøn); men „den Helligaand" kunde dog ikke betegnes med 

 femininums pronomen, al den stund man sang Kom Helliaand, 

 herre Gud allerede fra reformationstiden 3 , og der kan visselig 

 heller ikke fra middelalderen paavises noget exempel paa, at and 

 har været betragtet som hunkjønsord ogsaa i navnet „den Hellig- 

 aand". En tilsvarende forskjel i kjøn mellem navnet og navnets 

 bærer rindes som bekjendt i græsk, hvor (tg) nvEvf.ia (to) ayiov 

 er neutrum. 



Det første af de to nævnte ord maa føres tilbage til en 

 grundform *ando, som i nom. og akk. sg. i urnordisk hedte andu; 

 deraf fremkommer i gammelnorsk ved u-omlyå ond (nom. 

 og akk.), gen. andar, dat. ondo, i ental bøiet som en o- stamme, 

 i flertal som en ^-stamme 4 . Omlyden har visselig ogsaa eksiste- 

 ret i dansk og svensk, men den er her tidlig trængt tilbage af 

 den ikke-omlydte form i de oblikve kasus; derfor har man her 

 bare formen and (nom. sg.) 5 . I nynorsk lever and ved siden 

 af ond (vanlig skrevet aand). det første særlig paa Vestlandet, 

 det andet særlig paa Østlandet 6 . 



1 Jfr. H. Falk og A. Torp, Dansk-norskens syntax, § 44. 45. 



2 Svenska Akademiens Ordbok I, 1281. 



3 Rostock-salmebogen 1529 (Psalmebøger fra Reformationstiden, udg. af 

 C. Bruun I), 50. Een Haandbog for Sogneprester, Kbb. 1537 (unicum i 

 Christiania Univ.-Bibl.). 



4 Jfr. A. Noreen, Altisl. u. altnorw. Gramm. 3 , § 381. 375. 376. 



5 Jfr. A. Torp og H. Falk. Dansk-norskens lydhistorie, § 53. 54. 



6 Ivar Aasen, Norsk Ordbog 3 , 6. 



