1915] OM UDTRYKKET „DEN HELLIGAAND" 11 



fornsvensk gjennemgaaende synkoperet; paa gammel dansk 

 skifter synkope og usammendragne former efter sted og tid; paa 

 gammel norsk følges i dette stykke de grammatiske bøinings- 

 former regelmæssig. 



Paa grundlag af synkopeformerne opstod i gammel svensk 

 og dansk en sammendragning af attributet „hellig" og visse 

 substantiver til ett ord, i svensk ved and(e), aptan, dagher, 

 måssodagher, man (mein), — i dansk ved and, messe, geist (i 

 helggeisthus), legeme (i helgelegemedag) ; saaledes fremkom for- 

 men hålgand(a), helgand, eller (udtalt med palatal g = j?) helli- 

 and. Sammendragning pleier dog kun ske, naar udtrykket er 

 determineret. Paa gammel norsk finder sammendragning ikke 

 sted; endnu i 1493 bruges her den oprindelige form, kun fone- 

 tisk svækket: gen. tlies helge andhe x . — I alle nordiske sprog 

 er synkoperingen i „hellig" gaaet af brug ved overgangen til 

 nyere tid 2 . 



I gammel dansk behandledes imidlertid adjektivet „hellig" 

 meget ofte paa en maade, der afviger fra norsk og svensk ; der- 

 ved er den gjængse form den Helligaand opstaaet. I norsk og 

 svensk fik attributet i determineret forbindelse de vanlige bøi- 

 ningsendelser, og „hellig" blev som nævnt synkoperet til tosta- 

 velses. I dansk derimod indtraadte apokope af bøinings- 

 endelsen 3 meget almindelig ved adjektiver paa -{l)ig, -el, -en, 

 ■er, samt ved participer af svage verber, enkeltvis ogsaa ved andre 

 flerstavelsesadjektiver; i flertal og i bestemt form ental mangler 

 derfor bøiningsendelsen -e ofte: dine blodig vunder, i gammel 

 dage, med folded hænder, vor menneskelig fornuft, den geist- 

 lig og verdslig stat, den Christen kirke, min simpel stil, den 

 sønder side, din fornedret stand, mit ynksomhierteo.s.v. Af saa- 



1 DN I 976 (Hamar). 



2 1 nynorske sammensatte ord med helga- helge- helg- som første led er 

 dette gjennemgaaende at opfatte som gen. af subst, helg (I. Aasen, 

 Norsk Ordbog 3 , 282); en undtagelse danner dog helgetorsdag (ib., 277), 

 hvor helge er oprindeligt adjektiv (Norges gamle Love V, 744). — I is- 

 landsk forekommer synkope (helge, -i) ogsaa i nyere tid, men sjelden 

 (se s. 72). 



3 H. Falk og A. Torp, Dansk-norskens syntax, § 61. 62. 



