12 OLUF KOLSRUD [No. 6 



danne former lever endnu: min salig mand, min egen gut, den 

 anden side, den megen tale, den hellig aand (jfr. de sammensatte 

 menigmand, sorenskriver, naadigfrue, Helligtrekongersdag). 

 Denne bortkastelse af -e var i ældre tid og er endnu karakteri- 

 stisk for jydsk, hvor overhovedet det gamle sprogs endelsevokaler 

 i en række tilfælde er afslidt, navnlig i tre- eller flerstavelsesord 

 med akcenten paa Iste stavelse og ret ofte i tostavelses (helst 

 let betonede) ord 1 . I skriftsproget var dog apokopen af bøinings- 

 endelsen -e i adjektiver og participier ikke begrænset til Jylland ; 

 den forekom over hele det danske skriftsprogs omraade, ogsaa i 

 Norge; særlig brugtes den her af bergenske forfattere 2 . Apo- 

 kope af endelsevokaler Ander ogsaa som bekjendt sted i norske 

 dialekter nordenfjelds, baade i substantiver, verber og adjektiver, 

 særlig sterkt i Salten-maalet 3 . 



Endelsetabet i jydske flerstavelsesord maa have medført sam- 

 mensat akcent i fortisstavelsen, og endnu i de nyjydske maal 

 hører man en temmelig udpræget tvetoppet akcent i de gamle 

 tostavelsesord med lang sonant 4 . Denne akcentueringslov kom- 

 mer til anvendelse ved apokopering af bøiningsendelsen -e i en 

 række adjektiver, ogsaa i hellig. 



1 Axel Kock, Om forlust av andelsevokaler i fornjutskan och om forn- 

 dansk akcentuering, Arkiv for nordisk filologi V (n. f. I) 1889, 66—75. 

 V. Bennike og M. Kristensen, Kort over de danske folkemål med for- 

 klaringer, 128. 



2 Se exemplerne hos H. Falk og A. Torp, Dansk-norskens syntax, 82. 

 83. — Falk og Torp har opfattet forholdet med det attribute adjektiv 

 slig, at sløifning af -e er karakteristisk for jydsk og „bergensk dia- 

 lekt" (s. 82). Dette er urigtigt. De anførte exempler viser kun den skrift- 

 lige sprogbrug hos bergenske forfattere. Det talte bymaal har der- 

 imod den dag i dag den vanlige bøiningsmaade, og kun i prædikative 

 adjektiver i slutningen af sætningen (foran punktum) udelader bergen- 

 seren flertals-e'et (Amund B. Larsen og Gerhard Stoltz, Bergens bymål, 

 44 f., jfr. 119 f.). Men dette forhold turde have været et støttepunkt 

 for de gamle bergenske skribenters brug af den jydske apokope i det 

 danske skriftsprog. 



3 Hans Boss, Norske bygdemaal VII-XI (Vid.-Selsk. Skr. II. Hist.-Filos. 

 Kl. 1908. No. 4), 38. 42 f. 53. 66 ff. 72 f. 75; Ivar Aasen, Norsk Gram- 

 matik 2 , § 112. 184. 



4 Marius Kristensen, Om stødet i dansk (Arkiv for nordisk filologi XV 

 [n. f. XI] 1899), 48. 



