1915] OM UDTRYKKET „DEN HÉLLIGAAND" 25 



adskilt i talen; den tilvante akcentuering med hovedtonen paa 

 Hél- bevaredes. Dette viser sig tydelig i salmedigtningen ; i salme- 

 bogen af 1553 x heder det: 



Du verdige Hélligaand, vér vor Tolck 

 Og : du gode Hélligaand kom 



Hans Thomissøns salmebog af 1569 2 giver en række ex- 

 empler : 



Prophéterne åff den hellig Aands Nåade 

 eller: Hand oss den Hellig Aand sende 

 eller: Udåff din hellig Aands Nåade 

 eller: Christ den hellig Aand sende 



I H. G. Sthens Haandbog 1592 3 staar det: 



Din Hellig Aands Nåade mig betée 



I en af J. Brunsmands salmer (1687) lyder en verslinje 4 : 



den Hellig Aand ikke bedrøfve. 



Endnu i den danske salme „Saa vil vi nu sige hverandre 

 Farvel" fra 1830-aarene 5 anraabes 



Gud Hélligaand, himmelske Trøster i Løn 



De fleste salmer har imidlertid tostavet versmaal, og saa- 

 ledes blir betoningen den Hellig Aand den almindelige i efter- 

 reformatorisk salmedigtning; i midten eller slutten af en vers- 

 linje falder da thesis noget tyngre paa udtrykkets sidste stavelse: 

 den Hellig Aand, f. ex. 



Gud Hellig Aand i Tro os lær 

 eller: Kom værdig Hellig Aand 

 eller: Gud Hellig Aand, vær du vor Gjest. 



Vistnok gjennem dette metriske tonefald er den skik kom- 

 men op, ogsaa i prosa at kaste tonen over paa substantivet: 



1 C. J. Brandt og L. Helweg, Den Danske Psalmedigtning I, 5. 47. 



2 ib. I, 7. 59. 62. 120. 



3 ib. I, 173. 



4 J. N. Skaar, Norsk Salmehistorie 11, 242; M. B. Landslad, Kirkesalme- 

 bog, nr. 475, v. 7. 



5 M. B. Landstad, Kirkesalmebog, nr. 93, v. 2. 



