36 OLUF KOLSRUD [No. 6 



sognebaandsløsningen, „den religiøse samvittighedsfrihed", en 

 programsag for det Lindberg-Grundtvig'ske parti og det for- 

 nemste middel til at hævde den gammeltroende kristendoms 

 existens-berettigelse og selvstændighed overfor de fritænkende 

 theologer. I kampen for sognebaandsløsningen, som allerede i 

 1835 blev en politisk sag, kom efterhaanden hele modsætnings- 

 forholdet mellem de to leire til at spille ind, og i den lange 

 række af stridsemner, fra hvilke anklagepunkter 1 mod de fri- 

 tænkende theologer hentedes til støtte for ønsket om menig- 

 hedernes adgang til ubundet af sognegrænserne at søge tillid- 

 givende sjælesørgere, hører ogsaa spørgsmaalet om betydningen 

 af udtrykket den hellige Aand hjemme. 



1 En udførlig sammenstilling af modsætningerne mellem de gammel- 

 dagses og de fritænkendes tro og lære giver Grundtvigianeren sogne- 

 prest P. A. Fenger i en artikel om sognebaandssagen i 1840 (Nordisk 

 Kirke-Tidende VIII, 37 f., 12. januar 1840 nr. 2): „. . . det gaaer aaben- 

 bart ikke an, at være gode Christne [lj enten man antager Christus 

 for Guds eenbaarne Søn, eller for En af de mange Sværmere, som have 

 vandret paa Jorden, [2J enten man troer, at han er undfanget af den 

 Hellig-Aand, eller at han er ,født af jordiske Forældre ligesom vi', 

 [3J enten vi troe at han er død, eller skindød, [4] enten vi troe ham 

 opstanden fra de Døde, eller opvaagnet af en Besvimelse, |5] enten vi 

 tilbede ham som Himmelfaren, eller vi kalde Himmelfarten ,en Umue- 

 lighed', [6] enten vi trøste os ved Hans Gjenkomst til Doms, eller vi 

 kalde Læren herom en jødisk Indbildning, [7] enten vi troe, at den 

 Hellig-Aand er sand Gud tilligemed Faderen, eller at den Hellig-Aand 

 ikke er andet end det hellige Sind hos Menneskene, den hellige Aand, 

 hvortil vi skulle hæve os selv, [8] enten det er vor Lære, at vi blive 

 retfærdiggjorte ved Troen, eller ved vore gode Gjerninger, [9] enten 

 det er vor Overbeviisning at der er personlig Djævel til, som kan 

 friste os og som vi skulle forsage, eller at der ingen anden Djævel er, 

 end i vor egen Indbildning eller i vore egne syndige Tilbøieligheder, 

 [10] enten vi troe Kjødets Opstandelse, eller vi benægte den, [11] enten 

 vi kalde Synden Folkets Fordærvelse, kommet ind i Menneskeheden 

 ved Djævelens List og Avind, eller et ,ufuldstændigt Gode', Sandse- 

 lighedens Overvægt over Fornuften, hvori vi ikke selv ere skyldige, 

 [12] enten vi grue for den evige Fordømmelse, eller Læren derom skal 

 være noget ,hvorfra det menneskelige Hjerte vender sig med Afskye', 

 [13] enten vi udgive Daaben for en smuk Ceremonie, eller et Igjen- 

 fødelsens og Fornyelses Bad i den Hellig-Aand, [14] Nadveren for et 

 blot Erindringsmaaltid eller for Deelagtighed i Jesu Christi sande 



Legeme og Blod saadanne Modsætninger findes i hvad Folk 



kalde deres Overbeviisning, findes baade blandt Læge og Lærde her 

 i Landet . . . ." 



