60 OLUF KOLSRUD [No. 



bokstav av læreren, som naturligvis liker det, at jeg er så Gud- 

 frygtig." — Men Knud Knudsen har ikke faaet mange med sig 

 paa at skrive gud med liden g-\ det er nu engang en indgroet 

 skik at sætte det med stort, og der knytter sig bestemte fore- 

 stillinger til skriftbilledet. I N. T. af 1904 er store forbogstaver 

 brugt i særlige tilfælde, bl. a. i den Hellig-Aand, „høitidelig, 

 fremhævende (som et Slags Titler)" 1 ; ligesaa skriver Gustav 

 Jensen i sit salmebogsforslag 1915 Hellig „med stort bokstav 

 for værdighetens skyld" 2 . 



Vil man bevare denne udtrykkets karakter af nomen pro- 

 prium, kan man derfor ikke skrive den hellige aand, som flere 

 nyere 3 gjør (ei heller den hellige Aand med ældre orthografi 4 ); 

 derved faar udtrykket en generel eller abstrakt karakter og en 

 anden dogmatisk betydning end den som skal udtrykkes. Bedre 

 er den Hellige aand, som bruges af somme 5 ; men fuldt tilfreds- 

 stillende er kun formen den Hellige Aand: jfr. engelsk the Holy 

 Spirit (the Holy Ghost), tysk der Heilige Geist, latin Spiritus 

 Sanctus, fransk Saint-Esprit. Siden der i løbet af det 17. aarh. 

 har udviklet sig til fast regel den skik, som i ældre tid ingen- 

 lunde var almindelig nogensteds i verden, at skrive egennavne 

 med stort begyndelsesbogstav, og denne regel endnu gjælder 

 hos os, kan her intet afslag gjøres. 



c. svensk. 



I gammelsvensk bruges baade ande (m., cas. obl. anda), 

 og and (m., gen. andz, dat. akk. and), ~dog oftest ande. Adjek- 

 tivet pleier som regel synkoperes til helge, hålghe (cas. obl. 

 helga, hålgha). Sammendragning af synkoperet adjektiv med 

 substantivet forekommer ret hyppig, ligesom i dansk. De van- 



1 Joh. Storm, Bibelsproget, III § 1. 

 s. I 5 . 



3 f. eks. Lyder Brun, Troens verden (Kr.a 1914), 168; Johannes Ording, 

 For kirke og kultur XXII (1915), 30!. 



4 J. J. Jansen, Gode Stunder (Kr.a 1912), 48 f. ; Johannes Johnson, Hus- 

 andagtsbok (Kr.a 1912), 194. 201. 203 (s. 197 den Helligaand. s. 203 

 Hellig uånden). 



5 f. eks. S. Michelet i Norsk Kirkeblad X (1913), 544 (men s. 541 Guds 

 hellige aand). 



