16 



vis levet i monogami, men de fleste rimeligvis i promiskuitet, 

 dog neppe nogensinde i en fuldstændig ubunden form. Et eller 

 andet punalua-system hadde man vistnok meget tidlig faat, og 

 et saadant kunde senere ha utviklet sig til et polyandrisk matri- 

 arkat og maaske ogsaa til et primært patriarkat. 



Efter talerens mening forelaa der grund til at anta at ial- 

 fald nogen menneskeracer i den animistiske tid hadde hat en 

 brunsttid om vaaren ; og de fra dyreriket medbragte parrings- 

 leke maa isaafald utvilsomt ha været fortsat under vedkom- 

 mende menneskeracers brunsttid. 



Saasnart sproget hadde naadd en viss grad av fuldkommen- 

 het, maatte disse leke være blit tat under kultisk behandling, 

 og hermed var grundlaget for de senere vaarfester givet. Det 

 maatte saaledes antages, at der allerede i den animistiske tid 

 hadde eksistert en kultus av de seksuelle drifter som saadanne, 

 uanset deres sammenhæng med svangerskap og fødsel. Man 

 maatte altsaa allerede dengang ha kjendt en phallo-ktenisk kultus. 



Fælles kultus irriterer kontrektationsdriften, mens fremmed 

 kultus irriterer fugaldriften, og som følge herav binder en fælles 

 kultus socialt menneskene sammen, mens en forskjelligartet kul- 

 tus fjerner dem fra hverandre. Fugaldriften inddrar dæmon- 

 forestillinger i kultus, ja gjør disse til dennes bærende idé; og 

 har man først fundet midler til at besverge dæmonerne, viker 

 skyheten for liket, og begravelsesskikke begynder at utvikle sig. 



Taleren søkte at paavise at iagttagelsen av respirations- 

 fænomenet danner indledningen til en ny tid, den sekundære, 

 eller, som man ogsaa kunde benævne den, den totemistiske. 



Man iagttok, at der er noget inde i mennesket som be- 

 væger sig, og at denne bevægelse vedvarer hele livet igjennem. 

 En bevægelse hvis aarsak man ikke kan erkjende, maa, saa- 

 længe mentaliteten er primitiv, opfattes som fremkaldt av et dyr, 

 eftersom kun dette frivillig kan bevæge sig, og naar det først 

 antages, at der inde i legemet befinder sig et sjæledyr, som i 

 dødsøieblikket forlater mennesket, ligger det nær at identificere 

 dette dyr med eksspirationsluften og i denne at se en fugl eller 

 en orm. 



