37 



og det at gi uopfordret, av sig selv. Netop dette forhold karak- 

 teriserer forskjellen mellem videnskapens stilling f. eks. i vort 

 naboland Sverige, eller i De forenede stater, og hos os. Viden- 

 skapen indtar ikke hos os, som i Sverige, den stilling i folkets 

 forstaaelse og interesse, at de midler den trænger for sin virk- 

 somhet, frivillig stilles til dens raadighet, og det er derhen vi 

 maa se til at naa. Den 10-aars-statistik, som jeg derom har 

 kunnet fremlægge for Nansenfondets vekst, beviser at dette er 

 nødvendig. Videnskapen maa indta i vort folks forstaaelse en 

 lignende stilling som f. eks. missionen, til hvem selv under det 

 sidste krigens aar gaver i levende live og ved testamenter stadig 

 strømmer ind, som om ingen krig var. 



Jeg tillot mig derfor ifjor ved Nansenfondets aarsmøte i 

 forbindelse med meddelelsen om grosserer Fredrik Lundgreens 

 testamente til fondet at fremhæve betydningen av, at vore rik- 

 mænd i rimelig ntstrækning i sine testamenter ogsaa vilde be- 

 tænke vore videnskabelige institutioner, idet jeg gjorde opmerk- 

 som paa det faktum, at Nansenfondet helt siden sin stiftelse 

 1896 kun hadde mottat det forsvindende beløp av 1200 kroner 

 ved testamentarisk gave, hvortil nu kom grosserer Lundgreens 

 testamente paa 5 000 kroner, som rigtignok var tilsikret fondet 

 allerede 1904. fJeg pekte samtidig paa den store forskjel i denne 

 henseende for vore nabolandes vedkommende, idet det saavel i 

 Sverige som i Finland er et almindelig forhold at store summer, 

 ikke sjelden millioner og hundretusener, testamenteres til 

 videnskabelige formaal, likesom det for størstedelen ved testa- 

 mente grundlagte Carlsbergfond har gjort det mulig i Danmark 

 at anvende det mangedobbelte beløp til fremme av landets viden- 

 skabelige forskningsarbeide, sammenlignet med hvad tilfældet er 

 hos os. 



Jeg uttalte i denne forbindelse følgende: „Det er en livs- 

 betingelse for norsk videnskap at saadan forstaaelse og interesse 

 ogsaa blir almindelig i vort land; t.hi de midler som for tiden kan 

 disponeres for videnskabelige formaal hos os er rent forsvindende 

 i sammenligning med hvad der i de øvrige nordiske lande hertil 

 kan anvendes. Og ved statsbevilgning alene kan videnskabelig 



