99 



like meget ved aarvaakenhet i det enkelte tilfælde, som ved hen- 

 sigtsmæssig organisation at lette veien frem for de virkelig 

 gedigne begavelser. 



Blev end Elling Holst et offer for de smaa forhold i et litet 

 land, og fik han kun utrettet en brøkdel av det han hadde evner 

 til, saa blev dog det livsverk han efterlater, betydelig. Hans 

 begavelse var for sterk og oprindelig til at kunne gaa tilgrunde 

 under de trykkende forhold. Jeg vil her særskilt fremhæve hans 

 akademiske lærergjerning. Vort universitet har hat store for- 

 skere og udmerkede lærere i matematik. Og dog har Elling 

 Holst, trods al skjæbnens ugunst, som lærer overgaat dem alle. 

 Den arbeidsbyrde han hadde at bære fra morgen til aften, tik 

 nok ofte til følge at hans foredrag kunde være alt andet end 

 formfuldendt. Men det beholdt altid en umiddelbar friskhet, som 

 rev alle dem med som hadde dypere interesser. Hans under- 

 visning var altid baaret av en smittende begeistring for sit tema, 

 og ingen har forstaat som han at komme i personlig rapport 

 med sine elever. Derfor har han ogsaa, i dypere personlig for- 

 stand, hat flere elever end nogen anden av vore matematikere. 

 Tre av disse elever, de nuværende professorer Thue, Birkeland 

 og Størmer, har han opdaget allerede paa skolebænken, og fra 

 da av med den mest levende interesse fulgt deres utvikling, for 

 den sidstes vedkommende endog frem til den plads som han 

 engang selv hadde gjort regning paa, lærerstolen i ren mate- 

 matik efter Bjerknes. 



Og hans interesse for sine elever var ikke bare fagmandens, 

 men menneskets. Ingen av de realstuderende som nogengang 

 har været med ved de selskabelige sammenkomster hvor han 

 var midtpunktet, eller ved de utflugter som han fik istand. vil 

 glemme disse livets feststunder. Fik han end aldrig samle sine 

 kræfter til det store videnskabelige livsverk som han drømte om, 

 saa kunde ingen skjæbnens motgang hindre ham i av sin indre 

 rigdom at gi øieblikket et indhold som deltagerne aldrig glemte. 



Leipzig, september 1915. 



