62 EILERT MO. [No. 1 



I denne perioden var det andre ordformer som hadde nasal- 

 vokalar, ordformer som i indogermansk ikkje hadde enda på m 

 eller n, men hadde havt enten ein vokal eller ein konsonant etter 

 den nasale konsonant, f. eks. stainå eller steina, eldre stainan(s), 

 akkusativ fleirtal av same ordet som i ei eldre tid hadde heitt 

 stainå i akkusativ eintal. I gamalnorsk heitte steinn i akkusativ 

 fleirtal steina. — Fleire eksempel: båru, eldre bårun og berun, 

 indogermansk *bher-nt, tridje person fleirtal fortid av verbet berå; 

 berå, binda, infinitivar, eldre beran, bindan (urgermansk *biranan t 

 *bindanan, indogermansk *bheronom, *bhendonom). 



Det ser soleis ut til at det i alle tri overgangsperiodane som 

 her hev vore umtala: indogermansk > germansk (i bronsealde- 

 ren?), urnordisk > gamalnorsk (dei siste århundra av jarnalde- 

 ren), og gamaltrøndsk > nytrøndsk (i seinare tid), hev vore kor- 

 tare eller lengere nasalvokaltider, og at det i desse nasalvokal- 

 tidene hev falle burt korte, trykklette vokalar som stod i enden 

 av ord. 



Jfr. dr. Richard Loewe: Germanische Sprachwissenschaft L, 

 s. 89: „Die Annahme dasz der Nasal nicht spurlos schwand, 

 ist deshalb notvvendig, weil spåter, als die Vokale die bereits idg. 

 im Auslaut gestanden hatten, schon verloren waren, diejenigen 

 denen noch ein Nasal gefolgt war (also die Nasalvokale), nocb 

 existierten". (Sml. Friedrich Kluge: Urgermanisch, § 137 — 

 139). — Dr. Hans Naumann: Althochdeutsche Grammatik, side 

 45: „ — — nichtnasaliertes a im Auslaut, vvelches schon ge- 

 schwunden war zu einer Zeit als nasaliertes noch gesprochen 

 vvurde". 



Dr. Am. B. Larsen: Oversigt over de norske bygdemål, side 

 45: „ — i gamle dage havde de svage hunkønsord i bestemt 

 form an, de stærke in eller en; n er tidlig bortfaldet, og fore- 

 gående vokal bagefler — — udtalt gennem næsen." — D. s.: 

 Om de trondhjemske dialekters apokope, side 10: „— a som 

 hunkjønsartikel kan ha været nasal og holdt sig, mens de ikke 

 nasale a-ev siden blev apokopert, med eller uten det mellemtrin 

 at være svækket til æ eller e." — Jfr. ogso Am. B. Larsen: 

 Selbygmålets lydlære, Norvegia II, side 95 — 96. 



Men dersom vi kunde gå ut ifrå at trykklette vokalar i 

 enden av ord hev falle burt serleg i nasalvokaltider, låg det 

 nære å slutte at desse tidene, av ein eller annan grunn, var 

 fårlege for ikkjenasale vokalar som stod i enden av fleirstavings- 

 ord; dei trykklettaste endevokalane greidde ikkje å halde seg 



