67 



ikke uten videre blir en juridisk person med de økonomiske rettig- 

 heter som en sådan har; den romanske lovgivning med sine strenge 

 teoretiske definisjoner lemper sig ikke så lett efter slike nye 

 fænomener som livet skaper, og efter årlange forhandlinger har 

 det vist sig nødvendig å få statuttene forandret således at de 

 kommer inn under belgisk lov, - - da først blir Unionen en 

 juridisk person. 



Unionen har et styre, eller byrå, på seks mann, — en pre- 

 sident og to vicepresidenter, en sekretær og to hjelpesekretærer. 

 De blir allesammen valgt på tre år, således at hvert år en av 

 presidentene og en av sekretærene går ut. De som går ut, kan 

 ikke med det samme bli gjenvalgt. Det er foreskrevet i statut- 

 tene at ingen nasjon kan ha mer enn én mann med i styret. Og 

 praksis har dessuten hittil vært at den som går ut, helst skal 

 bli avløst av en mann fra en annen nasjon. Til nu har den 

 belgiske professor Henri Pirenne vært president for Uni- 

 onen, og han skal stå til våren 1923. 



Unionen har hatt møte hvert år i slutten av mai måned, og 

 næste møte er satt til 26de mai 1923. Norge var for første 

 gang representert i år. Men allerede ved selve grunnleggelsen, 

 ved skrivelse av Iste oktober 1919, hadde Videnskapsselskapet 

 i Kristiania meldt sig som medlem. Jeg har ikke kunnet finne 

 at spørsmålet om vår innmeldelse nogensinne har vært lagt 

 fram for selskapet, hverken i fellesmøte eller i klassemøte ; jeg 

 finner ikke engang innmeldelsen nevnt i årsberetningene. Og 

 jeg vil åpent sie at jeg holder denne framgangsmåten for et 

 misgrep. Spørsmålet var viktig i så mange henseender at det 

 efter min mening burde ha vært drøftet av medlemmene, ikke 

 bare av styret. Jeg skal ikke gå nærmere inn på dette nu, siden 

 saken engang er avgjort. Men jeg vil nevne at videnskaps- 

 selskapene i Sverige har avslått innbydelsen til å gå med i 

 Unionen, fordi de ikke vilde være medlemmer av en organisa- 

 sjon som ikke uten videre var åpen for alle nasjoner. Det som 

 førte til en motsatt avgjørelse for vårt selskap, var den tanken 

 at vi bør være med i selv et ufullkomment viden skapelig sam- 

 arbeide i håpet om senere å nå til en bredere sammenslutning. 

 Personlig mener jeg at dette er riktig, og jeg tror at ennog med 

 den nuværende begrensning kan Unionen utrette adskillig til 

 nytte for oss som for de andre ; der er dessuten allerede tegn 

 til at grensemuren holder på å falle. 



