Mindetale over prof. dr. Henrik Scharling 



holdt i den hist.-fllos. klasses møte den 13de januar 1922 



av 



JOHS. ORDING. 



Den 7de juni 1920 døde Carl Henrik Scharling, professor i 

 systematisk teologi ved Kjøbenhavns universitet fra 1870 til 1916, 

 og medlem av dette selskap. 



Professor Scharlings systematiske arbeide med den kristelige 

 religion hvilte ikke paa moderne f orutsætninger : historisk kritik, 

 psykologisk undersøkelse og erkjendelses-kritisk vurdering av 

 den religiøse oplevelse. Heri saa han en kirkeopløsende sub- 

 jektivisme. Det hvilte paa forutsætningen om en i Bibelen given 

 guddommelig aabenbaring og en fast tilslutning til den lutherske 

 bekjendelse. 



I sin «Evangelisk luthersk Dogmatik« (1913) vil han, som 

 han selv sier, fremstille «evangeliets lære-indhold i dets rene 

 objektivitet som det er i og for sig uavhængig av vore erfaringer 

 og værdibestemmelser«. Samtidig lægger han vegt paa lærens 

 praktisk religiøse og moralske betydning, og her viser han sig 

 ofte paavirket av mere moderne opfatninger. Paa grund av sine 

 utgangspunkter kommer han ikke til at gaa synderlig dypt ind 

 i spørsmaalene ; de mange motsætninger som trænger sig frem, 

 søker han at utjevne ved kompromisser, eller ogsaa hævder han 

 deres enhet ved paastande uten nærmere begrundelse. Imidlertid 

 er hans systematiske fremstilling i hans dogmatik som ellers 

 klar og velskreven. Den vidner ogsaa stundom om hans skjøn- 

 literære talent, det han selv var sig vel bevisst at eie; han sier selv 

 at han saa sit kald i at være baade digter og teolog. Men hans 

 digteriske produktion kan jeg ikke her gaa ind paa. Alt i alt 

 kan hans dogmatik vistnok sies at repræsentere det gamle, 

 sunde lutherske kristendomssyn i en av dets bedste skikkelser 

 i nyere tid. 



