105 



kilder og de enkelte sagaer i Heimskringla. Men i dette arbeide 

 stod dog Storm ikke alene. Samtidig med ham optrær Gjessing 

 med sit arbeide »Undersøgelse af Kongesagaens Fremvæxt" I, 

 utgit efter foranstaltning av dette selskap i 1873 og fortsat i 

 1876 med 2det hefte, utgit som tillægshefte til selskapets »For- 

 handlinger« for 1875. Mens Storm som den yngre mand i en 

 friere stilling kunde naa at gi en systematisk fremstilling av 

 sit emne, har Gjessing, som var embedsmand og familieforsørger, 

 maattet indskrænke sig til at gi en række monografier, i Iste 

 hefte » Bemerkninger om Are f rodes forfattervirksomhed«, 

 »Heimskringlas Prolog«, »Ynglingasaga«, »Halfdan svartes og 

 Harald haarfagres Saga«, og i 2det hefte »Ares og Sæmunds 

 Tidsregning «. 



Jeg skal gi en kort oversigt over indholdet av dette Gjes- 

 sings arbeide. 



Ares Islendingabok har som bekjendt foreligget i to redak- 

 tioner, en længere og en kortere. Om forholdet mellem disse 

 har jo Are selv redegjort i en uttalelse i den som er bevaret 

 til vor tid; men denne uttalelse er egentlig ikke særdeles klar, 

 og om dens rette forstaaelse har der jo været meget delte 

 meninger. Da forstaaelsen av steelet er av vigtighet, og da 

 Gjessing har git en, saavidt jeg vet, fra alle andres avvikende 

 forklaring, skal jeg gaa litt nærmere ind paa dette. Ares ord 

 lyder i oversættelse saaledes: »men fordi disse [o : biskoppene 

 Thorlak og Ketil samt Sæmund Frode, hvem han hadde forelagt 

 sin første redaktion] likte at ha den [o: boken] saaledes eller at til- 

 føie noget, saa skrev jeg denne paa samme maate, foruten 

 slegtregister og kongers liv, og jeg tilføiet det som siden blev 

 mig bedre bekjendt og nu er nøiere fortalt i denne end i hin 

 [o: den ældre bok]«. Storm har i sit arbeide om Snorre ikke 

 uttalt sig nøiere om dette steds mening, medens Gjessing sier i 

 sine » Bemerkninger om Are f rodes Forfattervirksomhed« : 

 »Man tør maaske antage, at Meningen er, at Ares Gjennem- 

 synsmænd have fundet, at Ares første Islændingebog har inde- 

 holdt flere saa eiendommeligt udprægede Afsnit, at disse vanskeligt 

 flød sammen til et sammenhængende Hele. Naar de derfor 

 skulde gjøre nogen Bemerkning ved Redaktionen, maatte det 

 være den, at disse Afsnit væsentligt uforandrede (peim licape 

 svå at hafa) kunde løses fra hinanden og saaledes gjøres mere 

 tilgjængelige for en senere mulig Forøgelse (epa par vipr auea). 



