106 



Efter dette har da Are udslrilt ættartala, som rimeligvis ... er 

 bleven Grundlaget for Landnåma, og conunga æfi, som er bleven 

 Grandlaget for den norske Kongesaga. « Hvad der blev tilbake, 

 var altsaa en kortfattet Islandshistorie, til hvilken han føiet hvad 

 der siden blev ham mere bekjendt og nu haves nøiagtigere for- 

 talt end i den første redaktion. Hvis jeg forstaar Gjessing ret, 

 kan denne tolkning av Ares ord ikke holde stik. Orden »peim 

 licape sva at hafa« kan ikke sigte kun til enkelte avsnit av 

 boken, men maa gaa paa islendingabok i dens helhet, og de 

 følgende ord »epa par vipr auca« likeledes. Jeg skal ikke 

 referere alle de forskjellige meninger om dette sted, men kun 

 nævne Finnur Jonssons: biskoppene og Sæmund har likt boken 

 som den var (svå at hafa), undtagen forsaavidt som der hist og 

 her kunde føies noget til. Are følger dette raad og gjør til - 

 føielser (»tilføiet det som siden blev mig bedre bekjendt»). 

 Men av sig selv tinder han paa at utskille hvad han kalder 

 »slegtregister« og » kongers liv«, som altsaa har staat i den 

 første redaktion. Stedet blir da at forståa saaledes: »saa skrev 

 jeg denne [2clen redaktion] paa samme maate [som den første], 

 [men] uten »slegtregister« og «kongers liv«. Gjessings tolkning 

 av Ares ord hænger vistnok sammen med hans overbevisning 

 om at man paa mange steder i den gamle islandske literatur 

 tør se spor av Ares forfatterskap utenfor Islendingabok i dennes 

 nuværende skikkelse. Men i realiteten er han enig med Storm, 

 Finnur Jonsson og mange andre i at det er den ældre redaktion 

 som har været den største. 



Om forholdet mellem Snorres Olav den Helliges saga i 

 Heimskringla og den saakaldte » større « Olavssaga (utgit av 

 Munch og Unger i 1853) har der været forskjellige meninger. 

 Munch og Unger antok, at Snorre har redigeret den større saga 

 efterat Heimskringla var færdig, med tilføielse av de nødvendige 

 indledningskapitler og en slutning, som tildels indeholder legender. 

 Hertil har Gustav Storm sluttet sig i sin bok om Snorre, medens 

 Finnur Jonsson i fortalen til sin utgave av Heimskringla holder 

 paa at den » større « saga nok skriver sig fra Heimskringla, men 

 ikke direkte fra Snorre selv, og at den snarest er blit til efter 

 hans død. Konrad Maurer mente derimot at den » større « saga 

 i det hele er oprindeligere end den tilsvarende saga i Heims- 

 kringla. Nær Maurers mening staar Gjessings. I sin 2den 

 monografi i »Undersøgelserne«, om Heimskringlas prolog, 



