117 



tetets første professor i nordiske sprog. Først efterat han hadde 

 tat doktorgraden og var hlit docent i nordiske sprog i 1872, 

 hesøkte han utlandet i studieøiemed (Leipzig, 1874 — 75). I 1881 

 blev han professor — Sveriges første — »i svenska språket « ; 

 men alt i 1883 maatte han søke tjenesteledighet paa grund av 

 svækket helbred. Fra nu av er hans arbeidskraft brutt, og han 

 vendte aldrig tilbake til sin embedsgjerning i Uppsala ; i hele 

 21 aar var han tjenestefri, indtil han i 1904 bestemte sig til at 

 søke avsked. Han hadde da bosat sig paa Djursholm, med sin 

 bror, den berømte matematiker Mittag-Leffler, til nærmeste nabo. 

 Sygdom blev hans ydre livs væsentlige indhold, og til tider var 

 hans arbeidsevne helt lammet. Han hadde vistnok i de senere 

 aar enkelte lysere tider, da han fik utrettet adskillig, men de 

 kraftige produktionsaar var aarene fra omkring 1870 til litt ind 

 i 80-aarene. Efterat han i 1883 hadde tat avsked som professor, 

 fulgte omtrent et tiaar da han bare offentliggjorde smaa og 

 spredte studier. Men under stadig øket anspændelse vokste 

 saa hans produktion, og i de senere aar av sit liv formaadde 

 han at samle sig til flere baade betydningsfulde og omfangsrike 

 arbeider. 



De ydre omrids i L.s forfatterskap kom saaledes til at bli: 

 Først en ungdomstid, da han maalbevisst og koncentrert om 

 bestemte lingvistiske problemer er med at utføre et grund- 

 læggende arbeide i nordisk sproghistorie. Saa — under til- 

 tagende sykelighet — undersøkelser av det beskedne omfang 

 som de ydre forhold til enhver tid tillot ham at løse : behand- 

 lingen av en liten gruppe stedsnavne, tolkningen av en enkelthet 

 i en runeindskrift, en detalj notis i svensk heraldik, eller lignende. 

 Men en lykke for ham var det at hans interesser spændte over 

 alle omraader inclenfor den nordiske filologi og Nordens ældre 

 historie, — det kan bl. a. nævnes at han begyndte sit universi- 

 tetsstudium med at ta juridisk kandidateksamen — at han med 

 andre ord var en sand humanist. Efterhvert som kundskaps- 

 massen øket — han fulgte altid ivrig med og maa ha læst mere 

 end de fleste — , samtidig med at hans iagttagelsesevne holdt 

 sig like sterk og hans kombinationsevne like virksom, maatte 

 der av enkeltfundene vokse frem omfattende undersøkelser, hvor 

 detaljen blev stillet op som led i videre sammenhæng. Og en 

 merkelig sporsans og en lethet i at orientere sig paa stadig nye 

 omraader hjalp ham i de forskninger hvor han lot undersøkelsen 



