1923] BERETNING NR. 1 FRA NORSK FONOGR AM- ARKIV. 7 



Palataliseringen av konsonantforbindelsene nn, II, Id, It, nt, dd, 

 tf, nd danner jo som bekjent en nogenlunde skarp skillelinje 

 mellem nord og syd, og finnes også jevnt fordelt utover grunn- 

 teksten. Likevekt sf or me ne kan studeres i en rekke infini- 

 tiver og svake substantiver. Hvad morfologien forøvrig angår, 

 vil man finne de forskjellige steike og svake substantivklasser 

 i bestemt og ubestemt form, barn i alle fire (43—44 — 45 — 61), 

 kyr 34, kyrna 61, anga i tre (25 — 48—49) med anledning til å 

 konstatere dativens forekomst i 49. Dette likeledes i 32 [tidom 

 og utidom). Ordet tid finnes dessuten i best. sing. 29, ubest, 

 plur. 30. Hand b. s. 42, og b. p. 48. Dag u. s. 22 og u. p. 31. 

 Ven u. s. 38, u. p. 40. Drykk b. s. 16 og u, s. 17. Komparativer 

 og superlativer, delvis av samme adjektiver finnes der likeledes 

 et par av: tryggare 9 og tryggast 6. Djapare 18 og djwpaste 

 19. Sterke (og svake) verba er forhånden i jevn veksel, kanskje 

 især best. Kl. III— VI, samt de redupliserende, likeledes de mo- 

 dale hjelpeverber. 



Mange andre småting vil være av stor interesse for enkelte 

 dialekters eller landsdelers vedkommende; således f. eks. {biten 

 46 — biten 54). Derimot tror jeg ikke at det kompliserte spørs- 

 mål B, D, G (stemmeløse lenes?) på den bløte kyststripe vil 

 kunne bringes sin løsning noe nevneverdig nærmere ved den 

 glyfiske registrering. Her har nemlig hørselsinntrykket for- 

 svinnende lite å si, og der trenges helt andre målemetoder, frem- 

 foralt kymografiets larynkslinje for å få konstatert de forskjellige 

 grader av og steder for stemmeløsheten (henholdsvis sonoriteten) 

 under klusilernes okklusjon. Mens således de forskjellige sono- 

 ritetsgrader kun med vanskelighet lar sig konstatere ad auditiv 

 vei, har jeg ved gjentagne prøver kunnet iaktta, hvorledes pla- 

 ten mesterlig gjengir fine avskygninger i palataliteten, spesielt 

 kanskje på N F A— 4 (Tveit). Ved å innstille grammofonen på 

 mindre hastighet enn normalt, kan man få senket den talendes 

 stemmeleie, så at man i ro og mak kan studere tonelaget eller 

 tonefallet i et bestemt, ord eller en bestemt setning. Det har 

 nemlig ikke stort å si for relativiteten i den musikalske 

 aksent, at vi således retarderer den oprindelige optagelse og 

 følgelig senker tonaliteten. Et godt øre vil her i mange tilfelle 

 ved gjentagen avhøring av et bestemt bruddstykke av platen 

 være istand til å skaffe sig en meget god forestilling om melodi- 

 foringen i dialekten, slik som f. eks. dr. Alnæs har gjort det i 

 sin dissertasjon. Men også her vil man i regelen trenge den 



