1923] UTVIKLINGSFONETIK. 



Denne slutning stemmer med det resultat utviklingsfonetikkken, 

 eller den evolutive fonetik som fagmændene gjerne kalder den, er 

 kommet til. Fortjenesten av først klart at ha vist dette tilkommer 

 den franske sprogforsker Maurice Grammont. Han gjorde det 

 i sin doktoravhandling La dissimilation consonantique 

 dans les langues ind o-e uropéennes et dans les langues 

 romanes, som utkom 1895 (i Dijon). Grammont er en elev av 

 de Saussure og likesom de Saussure's geniale Mémoire er 

 blit grundlæggende for forstaaelsen av systemets betydning, saa 

 har Grammont's arbeide grundlagt den evolutive foneiik. Grammont 

 stillet sig det spørsmaal: hvorledes foregaar dissimilationen, og 

 hvorfor tar den netop den retning vi konstaterer i de bestemte 

 tilfælder; hvorfor blir f. eks. vulgærlat. peregrinu til pelegrinu 

 og ikke til pereglinu? Svaret er meget enkelt, og han sammen- 

 fatter det i den berømte sats: la dissimilation, c'est la loi 

 du plus fort, dissimilationen er den sterkestes lov. Det vil si : 

 naar dissimilationen tinder sted, dissimilerer den fysiologisk sterke- 

 ste konsonant den fysiologisk svakeste, medmindre den sidste ei- 

 den psykologisk sterkeste. Finder dissimilationen sted i sidste 

 tilfælde, vendes den om, saa altsaa den psykologisk sterkeste 

 beholdes. Grammont undersøker saa de forskjellige konsonant- 

 stillinger og sætter op tyve hovedformler for dissimilations- 

 tilfældene. Det vilde føre for vidt at gaa ind paa dem her. 

 Men jeg vil gi nogen karakteristiske eksempler. Jeg har nævnt 

 pelegrinu. Det er velkjendt aten intervokalisk konsonant ersvak, 

 og den dissimileres her av den fysiologisk sterkeste, som tilhører 

 en tautosyllabisk konsonantgruppe i tryksterk stavelse. Et andet 

 paralelt eksempel er vulgærlat. palafredu av parafredum 

 (Grammont's 4de formel). Andre karakteristiske eksempler er 

 spansk marmol, arbol, carcel. Her dissimilerer implosiv, 

 d. v. s. stavelsesendende, tryksterk konsonant en stavelsesendende 

 trykløs. Den fysiologisk almindelige dissimilation har altsaa 

 fundet sted i spansk, og vi finder den igjen i det engelske ord 

 corner, uttalt dialektisk kQmer, laant baade til irsk og vælsk 

 i formen kornet. Men i det vulgærnorske balber er dissi- 

 milationen vendt om fordi endelsen -er er psykologisk meget 

 sterk. 



Grammont's synsmaater fik voldsom motstand og blev slet 

 ikke forstaat. Men hovedresultatet staar fast og slaar til hvis 

 man forstaar at bruke det, hvad enten det gjælder dialekter i 

 Indien eller i Nord-Irland. Ingen av Grammont's motstandere 



