1923] ENKELTE HOVEDPUNKTER I SPROGUTVIKLINGEN. 11 



vi om alt det barnet lærer og alt det vi lærer, at det kan synke 

 ned til at bli automatisk, til at bli bevægelser som foregaar 

 uten at vor høiere bevissthet normalt er med i spillet. Slik er 

 det altsaa ogsaa med sproget. 



Er det da merkelig at der kommer logik i automatisk for- 

 stand tilsyne i sprogutviklingen. Vi kjender fra vor egen erfaring 

 at vi automatisk foretar beskyttende bevægelser uten at eller 

 før vor høiere bevissthet er varslet. Fra sykelige tilstander 

 kjender vi hvordan man kan opføre sig som et normalt menneske 

 og allikevel være uten høiere bevissthet, Det mest berømte til- 

 fælde er vel det som Charcot beskrev i 1889. Det var et for- 

 retningsbud i Paris som pludselig, ved 7-tiden om aftenen, iclet 

 han gik ut av en forretning, mistet sin høiere bevissthet. Det 

 var den 18de januar 1889. Den 26de januar kl. 2 eftermiddag 

 kom han til sig selv igjen og var da i en by han ikke kjendte. 

 Ved at spørre efter jernbanestasjonen fik han fundet ut at han 

 var i Brest, 574 kilometer fra Paris. Da hadde han i 8 dager 

 fartet om og opført sig som et normalt menneske, kjøpt jern- 

 banebiletter, reist med toget, tat ind paa hoteller, uten at noget 

 av dette var ham selv bevisst. (Charcot, Legons du mardi å la 

 Salpétriére. Policlinique 1888—89, s. 303 ff., jvf. H. A. Th. 

 Dedichen, Sundt og sy gt sjæleliv, s. 11 ff.). 



Det er i denne sammenhæng i forbindelse med den psyko- 

 logiske automatisme vi mener at problemene maa sees. Vi ram- 

 mes altsaa av samme f ældende dom som professor Jespersen : 

 »teleologi« ! Og hvad værre er, ved utforskningen av denne 

 sammenhæng mellem sprogforandringene og den psykologiske 

 automatisme kommer vi altsaa i motsætning til psykologien, et 

 motsætningsforhold som allerede kom til syne i tite! en paa pro- 

 fessor Falk's foredrag: Den nyere franske sprogfilosofi og psy- 

 kologien. Det er sandelig ikke greit at tilhøre den franske skole. 



I lydovergangsprosessene som i al »tale« (jvf r. ovenfor) er 

 der flere forskjellige bevissthetsgrader slik som professor Broch 

 nævnte under diskusjonen sist og som ogsaa van Ginneken har 

 vært inde paa (op. cit. s. 264 ff.). Sammenligner vi f. eks. en 

 assimilasjon av -mb- til -mm-, som er et utslag av inertialoven, 

 med en differensiasjon av -sp- til -st- saa er der i siste tilfælde 

 tydelig tale om en høiere bevissthetsgrad. I dette siste tilfælde 

 er det frykten for en assimilasjon som har fremkaldt denne 



