Da Rubner i begyndelsen av 1880-aarene og senere Atwater 

 og Benedict samt Armsby (med okse) eksperimentelt hadde 

 paavist at energiomsætningen i dyret følger loven om energiens 

 konstans, og Rubner derpaa hadde bygget sin lov om nærings- 

 stoffenes isodyname erstatning, d. v. s. at næringsstoffene erstatter 

 hverandre hos det hvilende dyr paa knapt vedlikeholdsfor i 

 forhold til sine fysiologiske kaloriværdier — eller nøiagtigere 

 sagt sine nettokaloriværdier — vaf det fastslaat at under ved- 

 likeholds sto f skiftet er næringsbehovet i første række et energi- 

 behov. Ialfald de veterinære fysiologer tenderte da til den 

 opfattelse, at værdien av næringsstoffene i stofproduktionen stod 

 i samme forhold til sine nettokaloriværdier. Dette er ikke eller 

 behøver ikke være tilfældet, eler behøver ikke være samme 

 kvantitative forhold mellem næringsmængde og stofdannelse i 

 kroppen som mellem næringsmængde og frigjort energi ved 

 kropsvedlikeholcl. Eksempelvis nævner jeg at mens rørsukker i 

 vedlikeholdet av drøvtygger har en værdi (nettoværdi) = rundt 

 95% av stivelsens, har det ved fettdannelse hos samme dyr en 

 værdi bare = ca. 76% av stivelsens. 



Ved fettdannelse av eggehvite (hvis den i det hele tat 

 tinder sted) hos drøvtygger utnyttes 39% av dens energi; netto- 

 værdien (d. v. s. kalorimængden i det avleirede fett) av egge- 

 hviten blir altsaa ca. 2,2 Kal. pr. gr. (brændværdi i kroppen 4,4 

 Kal.). Den eksperimentelle undersøkelse av eggehvitens netto- 

 værdi ved avleiring av eggehvite er mindre eksakt; endel av de 

 bedste, med spædkalv, har under de gunstigst mulige forsøks- 

 betingelser git en avleiring av 83 — 95% av den fordøiede egge- 

 hvite i produktionsforet, d. v. s. en nettoværdi pr. gr. fordøiet 

 produktionseggehvite (hele eggehviten i foret -f- eggehvite til 

 vedlikehold) paa 4,7 — 5,4 Kal. Samme resultat har man faat 



