Historisk-filosofisk klasse. 19de januar. 



(Fung. formand: Seip. Sekretær: F. Bull.) 



(Tilstede: Broch, Chr. A. Bugge, Christiansen, Eitrem, Falk, 

 Fonahn, Hægstad, Johannessen, Koht, Konow, A. B. Larsen, Mo- 

 winckel, Nielsen, Seip, Selmer, Sommerfelt.) 



1. Sommerfelt holdt et foredrag: Utviklingsfonetik. 

 Han fremhævet heri hvordan man i sprogets fonetiske utvik- 

 lingshistorie bare kan iagtta stadiet og ikke selve utviklingen, 

 som man bare kan slutte sig til ved sammenligning av de for- 

 skjellige stadier. Paa stadiet danner et sprogs lydlære altid 

 et system. Dette system er helt og likevegtig; alle dets fonemer 

 staar i et visst forhold til hverandre og reagerer paa hverandre. 



Fonemene inden dette system er særegne for systemet og 

 gjenfindes ikke helt i andre sprog. Men de hører allikevel til 

 visse typer som er almensproglige. Da ogsaa de psykologiske 

 processer i sproget er fælles for alle mennesker, kan man a priori 

 slutte sig til at princippene for forandringene er almene. Dette 

 stemmer med det resultat utviklingsfonetikken er kommet til. 



Denne videnskap er grundlagt av Maurice Grammont i en 

 avhandling om dissimilation som utkom i 1895. Grammont viser 

 at princippet for dissimilationen er alment. Det er baade av 

 fysiologisk og psykologisk art og kan sammenfattes slik: av 

 to konsonanter dissimilerer den fysiologisk sterkeste den fysio- 

 logisk svakeste, medmindre den sidste er den psykologisk ster- 

 keste. Finder dissimilationen sted i det sidste tilfælde, vendes 

 den om. 



Av lignende art er de øvrige utviklingsprincipper som 

 foredragsholderen gjennemgik. Han redegjorde særlig for dif- 

 ferentiationen, opdaget av Antoine Meilet i 1901, og av seg- 

 mentationen, hvis karakter er utforsket av Georges Millardet 

 i et arbeide fra 1910. 



