77 



var den første som førte den folkloristiske retning i religions- 

 videnskapen ind ved universitetet i Berlin. Han læste siden 

 1890 med visse mellemrum jevnlig over græsk religion, og en 

 av hans mest betydelige elever sier at ingen av hans forelæs- 

 ningsserier virket mere personlig og vegtig. Det er meget sagt, 

 naar vi som har hat den glæde at høre Diels læse over Herodot 

 eller Xenophons Memorabilier, tænker paa hvorledes han 

 fængslet alle ved sin rolige klarhet og samtidig tvingende og 

 eggende logik. Diels begyndte sit religionshistoriske kursus 

 med at skildre den græske religion slik som de klassiske for- 

 fattere forstod den og gjengav den, derefter fulgte en oversigt 

 over den senere, i historiens løp skiftende op fatning av den, 

 og han endte med at advare mot den natursymbolske utlægning 

 av alle guder, mot at opfatte Apollon som sol, Hermes som 

 vinden o.s.v. Derefter tok han vigtige avsnit eller interessante 

 sider ved religionen for sig og belyste dem under stadig hen- 

 visning til konkrete paraleller i folklore eller religioner som 

 omgir os. Diels visste ogsaa meget vel at den katolske kirke 

 med sin kultus er bedst skikket til at føre os ind i antik religion. 

 De trykte bidrag til utforskningen av græsk religion som fore- 

 ligger fra Diels's haand, er kanske ikke saa ret mange (mest i 

 festskrifter). Men naar vi f. eks. nævner hans lille bok »Sibyl- 

 linische Blatter« (1896), vil enhver forståa hvor meget man har 

 lært hos ham ogsaa paa dette omraade. Han behandler her to 

 sibyllinske orakler som er os overlevert i en bok av Hadrians 

 frigivne Phlegon fra Tralles. Tiden for disse to orakler angives 

 at være aar 125 f. Kr., og Diels mener at de godt kan være egte, 

 men at de stammer fra kampene med Hannibal. Naar man 

 citerer denne boken av Diels saa overordentlig hyppig, er det 

 væsentlig for de lærde ekskursers og anmerkningers skyld. 

 Disse er en fundgrube for alle som befatter sig med kultus og 

 ritus. Her fremhæver han f. eks. at bryllupsskikkene oprindelig 

 er lustrationsriter, at mysteriebruk og skikker ved fødsel, bryl- 

 lup og begravelse alle ligger i samme plan, han behandler tre- 

 og ni-tallets betydning for kultus, hvad kransen om hodet og 

 det t-ildækkede ansigt betyr o.s.v. Nu kan det hele synes at være 

 noksaa greit og liketil, men det er fordi Diels's resultater for en 

 stor del og hans metode i det hele er gaat os i blodet. Forøvrig 

 fortjener det at nævnes her at Diels har fundet labyrinthdansen 

 eller den deliske tranedans igjen i paaskedanser i det moderne 



