disse, og hans navn som geolog var høit anset inden utlandets 

 geologer. Han fik saaledes i 1896 anmodning om at holde en 

 . f ei elæsningsrække ved Harvard-universitetet i Cambridge, 

 U. S. A.; han mottok denne kaldelse og fungerte der som 

 »Sturgro-Hooper-professor« et semester vinteren 1896 — 97. 

 Likeledes blev han 1893 ved grundlæggelsen av Chikago- 

 universitetets ypperlige tidsskrift »Journal of Geology« an- 

 modet om at være »associate editor « for Norge, et æreshverv 

 som han indehadde til sin død. I 1907 blev han i anledning av 

 »Geological Society of London's« 100-aarsjubilæum kreert til 

 Doctor in Science h. c. ved Oxfords universitet. 



Reusch var ikke som f. eks. Eduard S u e s s en lærd 

 forsker, med utstrakt litteraturkundskap og usvikelig hukom- 

 melse. Han var heller ikke noget straalende geni, som kunde 

 strø om sig nye bærende ideer. Men han hadde en sjelden evne 

 til at nyttiggjøre for norsk videnskap nye tanker og nye frem- 

 skridt i utlandets geologiske forskning ved at overføre dem til 

 tydning av norske geologiske forhold. Særlig blev paavirk- 

 ningen fra professor ved Harvard-universitetet, den berømte 

 fysiske geograf William Morris Davis frugtbar for 

 Reuschs undersøkelse over Norges fysiske geografi. Davis's 

 hypotese om peneplaindannelsen, hans utredning om »captured 

 rivers « og vandskillets flytning, om dannelsen av hængende 

 daler o.s.v. fik gjennem Reusch utstrakt anvendelse til for- 

 klaring av norske forhold. Kun i et enkelt tilfælde, ved forsøket 

 paa overførelsen av Davis's hypotese om de saakaldte »paa- 

 tvungne daler «, til forklaring av daldannelsen i Kristiania-f eltet 

 ved antagelse av en forsvunden kridtformation, var denne over- 

 flytning av fremmede ideer ikke heldig. 



Men ellers hadde Reusch sin styrke i sin betydelige evne 

 som nøiagtig iagttager, i sine korte og koncise beskrivelser av 

 sine observationer og i de ypperlige tegninger og skisser som 

 altid ledsaget og oplyste hans fremstilling, — et vældig og 

 uvurderlig materiale av faktiske kjendsgjerninger, som uav- 

 hængig av deres tydning for al fremtid vil beholde sit værd. 

 De vegtige og talrike bidrag han derved gjennem et langt livs 

 utrættelige forskerarbeide har ydet til kjendskapet til Norges 

 geologi, har sat spor efter sig, som aldrig vil utslettes. 



Reuschs store almeninteresse gjorde det naturlig for 

 ham at søke at utbrede kundskap om geologien og dens betyd- 



