91 



livlig, alsidig spillende aand, interessert paa alle de forskjellige, 

 vekslende omraader som den hadde hat føling med i en række 

 land og under skiftende, interessante forhold. At høre Jagic 

 fortælle, privat eller i forelæsninger, var ikke hare en fornøielse, 

 smittet som man blev av hans muntre humor, hans stemnings- 

 fylde; det blev ofte til en hel oplevelse •-- levende historie, som 

 det altid gav, levende tidsbilleder i alle mulige facetter, fra det 

 lille intime hverdagsliv i familien eller blandt geistlige i den 

 lille kroatiske provinsby, op til aandslivet i Petrograds, i Berlins, 

 i Wiens videnskabelig og politisk ledende kredser. 



Søn av en liten smaaborger i den lille kroatiske by Varazdin, 

 kunde Jagic endnu fra skoledagene i Agram fortælle om episoder 

 fra den bek j endte bevægede tid da Kroatien reiste sig paa 

 Habsburgs side til kamp mot Kossuths ungarere; han husket 

 kroaterbanen Jelacic's brokete opbud leiret omkring byen i sine 

 maleriske nationaldragter. Han gjennemlevet alle de underlige 

 faser i Franz Josephs lange regjeringstid — i sin modne alder 

 selv benyttet som medlem av det østerrikske Herrenhaus, som 

 fagmand og ekspert ved saa mangt » slavisk « og balkansk spørs- 

 maal. Og han oplevet endnu den store verdenskrig, som pro- 

 fessor emeritus i Wien, overlevet den gamle keiser, saa det 

 Habsburgske monarki styrte i grus og austro-slavismens planer 

 veires hen i taaker, saa Wiens berømte lærdomssæter, universi- 

 tet og akademi, dem han selv hadde prydet gjennem lange aar, 

 kjæmpe med trykkende fattigdom, likesom ute av stand til at 

 finde en værdig efterfølger for ham, derfor stadig endnu henvist 

 til den gamle forsker for at faa de nødvendigste løpende saker 

 besørget. 



Jagic fik altsaa sin første undervisning i Agram (Zagreb), 

 tanken var oprindelig at gjøre ham til katolsk geistlig, men hans 

 anlæg og evner lot snart forståa at maflet maatte ligge i en 

 anden retning. I Wien studerte han hos den berømte slavist, 

 sprogforskeren Miklosich, som vistnok straks fik hans lysende 

 evner paa det rene og vel noksaa snart fæstet opmerksomheten 

 paa ham som en mulig arvtager til den lærestol i Wien som han 

 selv hadde gjort til det ærefulde centrum for slavisk videnskap. 

 Men Jagic skulde gjennemleve meget før hair kora dit. Han 

 begyndte som gymnasieprofessor i Agram; og for den nationale 



