92 



vækkelsesbølge i sammenhæng med begivenhetene omkring 1848 

 var den unge videnskabelige kraft en værdi som straks kom til 

 anvendelse. Ved det nystiftede A grams >Sydslaviske Akademi«, 

 som skyldte den i sin tid saa bekjendte kroatiske patriot 

 biskop StroBmayer sin tilblivelse, blev Jagic helt fra først av 

 en av sekretærene cg arbeidet i en kreds av dygtige tekst- 

 utgivere og filologer med al den paa samme tid fattende og 

 seige energi som udmerket ham. 



Ved siden av den patriotiske spillet i disse aar, mere eller 

 mindre i hele den slaviske verden, den romantisk-»slavofile« 

 aandsstrømning en stor rolle. Flere av Ruslands aandskræfter, 

 og netop fra filologiens omraade, kom i personlig berøring med 

 Agram-kredsen ; og da Jagic gjennem de ømtaalige politiske 

 forhold under den kjendte brytning og senere opgjør mellem 

 Østerrike og Ungarn kom i en vanskelig stilling — uten at jeg 

 i øieblikket husker enkelthetene — , saa skulde forbindelsene 

 østover bli ham av nytte. Jagic blev i 1871 kaldt som professor 

 i sammenlignende sprogforskning til Odessa. Opholdet her 

 varte bare til 1874 og var en tung tid, med farlig sygdom i de 

 dengang litet ordnede sundhetsforhold. Men nu var hans navn 

 blit kjendt, interessen for den slaviske verden, slaviske sprog 

 skjøt fart i den tyske aandsverden, og som professor i slaviske 

 sprog blev Jagic kaldt til Berlin, hvor han arbeidet i seks aar. 

 Hans positicn der var paa sin vis beskeden, elevene faa, fag- 

 inter essen likesom endnu ikke vaagnet; men utvilsomt fik den 

 kloke, energiske kroat, videnskapen hengiven til det inderste av 

 sit hjerte, en ikke ringe indflydelse paa synet i Berlins viden- 

 skabelige verden. Av hans fortællinger har jeg forstaat at 

 særlig en mand som Virchow maa ha lyttet til hans stemme om 

 tolerance, f. eks. overfor de slaviske folkerester paa tysk grund. 

 I 1876 grundet Jagic her, i Berlin, med støtte fra mænd som 

 Leskien og andre, det videnskabelige organ som ogsaa mange 

 blandt mine herrer vil kjende til, — den store rikdomskilde for 

 forskning paa slavisk filologisk — sproglig, litterært, delvis 

 ogsaa folkloristisk — felt, helt frem til mot slutten av verdens- 

 krigen: »Archiv fiir slavische Philologie«. Denne Jagic's skap- 

 ning, baaret av hans organisationsevne og produktive kraft 

 gjennem en fuld menneskealder, med en rikdom av de for- 

 skjelligste artikler fra hans egen haand, vilde alene været nok 

 til at sikre ham en æresstilling i den slaviske filologis historie. 



