93 



Men det var dog kanske især i et nyt milieu, fra 1880 av, 

 at Jagic rent personlig traadte frem i sit fulde lys; det aar blev 

 han kaldt til professor og ordinarie akademiker i St. Petersburg. 

 Det er vistnok ikke mange videnskapsmænd givet i løpet av seks 

 aar at sætte sig saa sterke spor ut fra et stilfarende videnskaps- 

 omraade som Jagic gjorde i Rusland. Hans evne til at vurdere 

 talenter, løfte dem frem, faa deres interesser paa rigtig spor, — 

 hans evne til at ildne de alt ældre arbeidere, — hans evne til 

 at samle interessene om større, mere fælles maal kom her, i et 

 idealistisk tænkende og arbeidende milieu, i sjelden grad til sin 

 ret. Jeg husker fra 1887 — 1888, da jeg selv første gang var i 

 Rusland, og man ved universitetet i Moskva saa mine sproglige 

 interesser spire frem, hvorledes jeg stadig maatte høre: aa hvor 

 skade, at Jagic ikke mere var der, saa jeg kunde komme ind 

 under hans indiiydelse, hans rike skole . . . For Jagic hadde 

 været professoren i slavistik — ■ ikke for Petrograd, men for hele 

 Rusland; folk søkte til ham, folk sværmet for ham, han var som 

 lyset av en aabenbaring — som det noksaa let gaar blandt 

 russere naar stemningsbølgen griper dem. Endnu i 1902, paa 

 besøk hos en læge i fjerne utegne av Vestrusland, kunde jeg 

 merke den formelig barnlige heros-dyrkelse; da fruen paa sit 

 spørsmaal fik høre at jeg kjendte Jagic og hadde studert hos 

 ham, var det som om jeg steg i agtelse — hun hadde selv som 

 student hørt Jagic under hans glansaar, hun omfattet hans navn 

 med en bortad religiøs kultus. 



Jagic blev staaende som aktivt medlem av det russiske 

 videnskapsakademi, med stor honnør og med russisk gage, da 

 han i 1886 fulgte kaldet fra Wien om at overta sin berømte lærer 

 Miklosich's stilling. Han opretholdt intens forbindelse med 

 Petersburg, reiste stadig dithen, satte nye foretagender igang, 

 nyttet paa de forholdsvis rike midler som man der kunde dispo- 

 , nere, med sit prøvede ypperlige organisatoriske overblik. I sin 

 mægtige dobbeltstilling var Jagic dermed blit en avgjort førende, 

 den ubestridte primus inter pares blandt lederne av den slaviske 

 filologiske verden — som blandt slaverne egentlig hadde betyd- 

 ning av noget meget mere end den trange »filologi«. Jagic blev 

 f. eks. den naturgivne organisator og redaktør for det store 

 tiltak »Encyklopædi for slavisk filologi« ved Petersburgs viden- 

 skapsakademi, til hvis utarbeidelse han samlet kræftene fra alle 

 mulige land, — en slags forstørret paralel til de forskjellige 



