94 



»Grrundriss«, som mine herrer kjencler. Det store første bind, 

 av Jagic selv, er et historisk overblik over hele den slaviske 

 filologis historie, men dermed tillike et overblik, som ingen kan 

 gaa forbi som overhodet vil ha indblik i slavisk aandsliv 

 i det hele, især kanske fra anden halvdel av nittende aar- 

 hundrede. 



I Wien gik altsaa Jagic ind i Miklosich's stilling, organi- 

 serte ved universitetet et fortræffelig slavisk seminar, arbeidet 

 en lang aarrække i en mindre kreds av fæller paa slavisk om- 

 raade, en større kreds av kolleger paa alle mulige andre felter, 



— og som sagt stadig i livligste berøring, først og fremst med 

 Rusland, men ogsaa med hele den øvrige slaviske verden. Wien 

 var jo alt fra før centrum for slaviske studier, — saavel i naturlig 

 feige med det habsburgske monarkis sterkt slaviske karakter, 

 som ut fra de dygtige repræsentanter i slavisk forskning som 

 Eonau-byen alt længe hadde hat. Det er et interessant tilfælde, 

 at de tre fremragende repræsentanter som gjorde Wien saa 

 berømt som saadant centrum, særlig for slavisk filologi, alle 

 er sydvestslaver; Kopitor og Miklosich slovener, Jagic kroat, 

 men av den slovenerne nærmestliggende nuance. Denne til- 

 fældige kontinuitet avspeiler en indre kontinuitet, som Jagic 

 selv, med sin historiske sans, aldrig forsømte at fremholde. 

 Den gav bam likesom det haandgripelige grundlag for den aldrig 

 svigtende interesse og likefrem pietet hvormed han altid, gjen- 

 nom utgivelse av kildemateriale — f. eks. brevvekslingene mel- 

 lem de ledende aandskræfter i den > slaviske gjenfødelse«, av 

 største værdi netop for grundlæggelsen av slavisk filologi — 

 og gjennem avhandlinger kastet lys over den indre aandelige 

 sammenhæng og utvikling i de strømninger, der ligger som 

 substrat under det vi kalder »slavisk filologi«. Denne er nemlig 



— som vel al filologi og videnskap ved nærmere eftersyn, men 

 slavisk filologi for mit øie i særlig grad — karakterisert av, 

 gjennemtrængt av, farvet av de store, mere eller mindre ube- 

 visste stemningsbølger eller almenstrømninger i det nyere 

 Europas aandsliv, som dels direkte, dels indirekte gir sin skif- 

 tende farve ogsaa til saa meget andet av det som optar vor aand 



— vort samfundssyn, vore religiøse forestillinger, vor historie- 

 opfatning, vore moralnormer — , disse store stemningsbølger som 

 vi kalder f. eks. Weltschmerz, rationalisme, romantik, realisme, 



— for at peke paa nogen av dem. Jeg vet ikke hvor klart Jagic 



