25 



tilraadet dette, og som begrundelse anført at en Etrusker ved 

 navn Mastarna var blit konge av Rom og i høi grad hadde 

 gjort sig fortjent av den Romerske stat. 



Dette fund vakte opsigt. Det stred nemlig mot den tidli- 

 gere opfatning av den romerske forfatning, og de fleste av de 

 lærde, selv Theodor Mommsen, betvilet dets rigtighet. 



I en grav i Vulci, den saakaldteFrancois-grav, der blev fundet 

 i 1857, fandt man et maleri der omhandlet den selvsamme Mastarna 

 og gir os detaljer med hensyn til maaten hvorpaa han utførte 

 sit arbeide. Her er vi da kommet til det som vi i denne av- 

 handling vilde behandle, men før vi gjør det, maa vi dvæle litt 

 nærmere ved forholdene i Etrurien. 



Mastarna var nemlig, som keiser Claudius sa, en Etrusker. 

 Rom var paa den tid en etruskisk by. Det er altsaa nødvendig, 

 for at forståa forholdene i Rom, at faa et overblik over forholdene 

 i Etrurien. Etruskerne var et høit kultivert folk. Dets kultur 

 var gammel og gaar tilbake langt forut for aar 750 før Kristus, 

 da Rom blev anlagt. Dets stater var mange, spredte over den 

 største del av Italien. Efter forfatningen var disse kongeriker, 

 saaledes som ogsaa Rom, fra begyndelsen av. Men denne for- 

 fatning hadde, ved det tidspunkt hvorved vi nu beflnder os, 

 nemlig Mastarna eller Servius Tullius, naadd det punkt som altid 

 indtræffer, at der ved siden av kongen og de fornemste slegter 

 hvortil han støtter sin magt, gjør sig andre kræfter gjældende 

 nemlig demokratiske kræfter. 



Det er brytningen mellem disse kræfter der i Etrurien 

 hvortil ogsaa Rom hørte, betegner folkets historie. 



Det maleri i Frangois-graven som vi omtalte, viser os en 

 række personer. Det er en kampscene som oprulles for os, 

 eller rettere et morderisk overfald. Længst tilvenstre staar 

 Mastarna med et sverd i haanden, som han holder lodret, og 

 hvormed han overskjærer de baand som binder Kaile Vipna. Saa 

 kommer Aule Vipna, formodentlig Kaile Vipnas bror, derpaa en 

 pragtfuld skikkelse, Rasce, der dræper en mand som ligger paa 

 jorden. Saa kommer Kamitlna, der dræper kongen, GnæveTarku 

 Rumach. Kamitlna gjør sit arbeide grundig. Sverdet stotes ind 

 i halsaapningen, og dets spids kommer frem under brynjen. 

 Jeg medtar dette, da det viser at kongen ikke har folt sig 

 sikker paa sit liv. 



