27 



I Rom blev det anderledes, og her var del Mas ta rn a 

 som overtok magten og indførte sin forfatning. Den hær der 

 hadde hjulpet ham til magten, bestod, om ikke udelukkende, 

 saa dog for den aller væsentligste del av fotfolk. Og denne hær 

 indlemmedes som borgere i den nye stat. Og det nye var, at 

 han ikke dræpte eller fordrev sin motstander, men samlet og 

 forenet det gamle parti, sammen med de nyoptagne borgere, 

 til en helt ny stat. 



De gamle slegter, som bestod i Rom likefra den tid da 

 Rom var bleven en fuldt organisert stat, justa urbs, og som 

 var inddelt i de seks halvtribus : ramnes, tirles og luceres, 

 priores et posteriores, vedblev at beståa med den magt som de 

 tidligere hadde øvet, og de prærogativer som de tidligere besad. 

 De var altsaa fremdeles, i den nye forfatning som i den tidligere, 

 de mest ansete mænd, og de hvis vilje i alt væsentlig raadet. 

 Vi ytret før at det var en vanskelig sak at samle, organisere 

 og kommandere leietropper. En condottiere kunde nemlig ikke 

 støtte sig til statens regjering, ti en saadan fandtes ikke. 

 Han hadde den magt som han selv besad, nemlig magten over sine 

 egne soldater. Men at ha magt over disse soldater, saa man kunde 

 faa dem til at anerkjende de av dem beseirede som sine herrer, 

 det er formentlig noget som aldrig ellers — hverken før eller 

 senere — er forekommet i historien. 



En saadan mand var Mas tam a. Vi har tidligere set, at 

 det ledende princip i den romerske stat var at de styrende 

 skulde opdrage, og ikke blot beherske, dem over hvem de styret, 

 og at disse sidste — som betingelse for sin lydighet — forstod, 

 at de adlød dem der var dygtigere og bedre end de selv, og vi 

 kaldte dette den hemmelighetsfulde magt, der holdt Romerstaten 

 sammen: arcanum imperii. At den armé hvis medlemmer 

 Mastarna eller Servius Tullius optok i den romerske stat, og 

 som vedblev at beståa der som plebeier, i antal var de oprinde- 

 lige indvaanere langt overlegne, sier sig selv. Vi ser saaledes 

 hvilken tilvekst, ikke blot i kvantitativ, men ogsaa i kvalitativ 

 henseende, Mastarna skaffet staten. 



Roms stilling som verdenserobrende magt skyldes Mastarna 

 eller Servius Tullius. 



Vi saa før at Roms første oekist eller grundlægger var 

 Romulus, den anden Quirinus, der gav Rom sin oprinde- 

 lige forfatning. Den tredje var Mastarna, dygtig som condottiere, 

 som lovgiver genial. 



