59 



av moderne maalfører er stadig traadt mere i forgrunden, idel 

 man har lært at indse at sprogets liv i virkeligheten bedst kan 

 studeres i det levende sprog. Man har lært at indse, at der 

 aldrig har været helt faste og ensartede sprog over store om- 

 raader, at det vekslende samspil av forskjellige kræfter som gjør 

 sig gjældende ved nutidens sprogutvikling, er typisk for spill- 

 utviklingen i det hele. Med større opmerksomhet end før stu- 

 derer man de enkleste sprogelementer, selve sproglydene, og 

 mere og mere har man lært at indse, at forandringer i disse 

 maa skyldes bestemte aarsaker der virker som lover. Der blev 

 utfoldet et energisk og interesseret arbeide paa alle sprogviden- 

 skapens omraader, og det blev snart klart at en ny æra i sprog- 

 videnskapens historie var begyndt. 



I syttiaarene kan man klart se at den nye retning er der, 

 og her er det vi støter paa Brugmanns navn. Han blev fra 

 først av en av lederne for den nye skole, som han med en av 

 Zarncke skapt betegnelse kaldte den junggrammatiske. Denne 

 kom tidlig i skarp strid med den ældre retnings mænd og fik 

 1878 sit hovedorgan i de av Brugmann og Osthoff utgivne 

 » Morphologische Untersuchungen«. I den av Brugmann skrevne 

 fortale til første bind blir her de to grundsætninger som en 

 tidlang var skolens slagord, formulert: at sprogutviklingen fore- 

 gaar efter uforanderlige lover, som altid maa virke naar de ikke 

 krydses av andre lover, og at tilsyneladende uregelmæssigheter 

 i talrike tilfælder skyldes analogiens indvirkning. 



Kampen om disse slagord blev en tid ført med stor heftig- 

 het; men den er nu stilnet av, og den junggrammatiske opfat- 

 ning har i det væsentlige seiret. Det klinger nu som remini- 

 scenser fra tilbakelagte standpunkter naar vi hører om tilfældige 

 og uforklarlige lydoverganger. Overalt søker man at finde lovene 

 og sammenhængen, og man slaar sig ikke til ro før det er gjort. 



Det er mange mænds forskning som har ført til dette resultat, 

 og blandt dem indtar Brugmann en fremtrædende plads. Paa 

 talrike enkeltomraader har han søkt at gjennemføre de syns- 

 punkter som dækkes av skolens slagord, og en lang række av 

 større og mindre avhandlinger foreligger fra hans haand, som 

 alle leverer vigtige bidrag til forstaaelsen av de indogermanske 

 sprogs historie. Jeg skal bare peke paa hans epokegjørende 

 artikler om nasalis sonans og om stamvekslingen i den indo- 



