67 



— optat i aarene 1876 — 79, da det væsentlige materiale til rune- 

 utgaven blev bragt tilveie. (Herfor har han bl. a. redegjort i 

 Kjøbenhavns universitets indbydelsesskrift for 1895, »Om under- 

 søgelsen og tolkningen af vore runemindesmærker".) Men der- 

 næst skal vi ogsaa følge ham i det arbeide, som nu gjenstod 

 og som stillet ikke mindre krav til utgiveren, runeindskrifternes 

 tolkning. Ogsaa til denne del av opgaven gik W., som <\<-n 

 fremragende sprogmand han var, utmerket rustet: om ham kan 

 med sandhet sies, at han, saavidt det for en eftertid er mulig, 

 virkelig kunde baade det gammeldanske sprog, som ned- 

 stammer fra runesproget, og det dette endnu nærmere staa- 

 ende norrøne sprog. Dertil blev han ogsaa hjulpet av en be- 

 tydelig skarpsindighet, av sund kritisk sans og av det fulde 

 herredømme over de realfilologiske hjælpediscipliner. Alt dette 

 kom nu den danske runeutgave tilgode, hvor det gjaldt om at 

 belyse mindesmerkerne sproglig og anvise dem deres plads i 

 rækken av danske fortidsminder. Det er beundringsværdig, hvad 

 W. har kunnet læse ut av tilsynelatende ubetydelige enkeltheter, 

 men endnu mere blir man slaat av den seige energi, hvormed 

 han har løst den vældige opgave at ordne de danske rune- 

 mindesmerker efter tidsfølgen. I de første aar, han syslet 

 dermed, har han vel flyttet og flyttet paa runestenene for at 

 finde den faste plads for hver enkelt i den kronologiske serie; 

 men efterhaanden som han fordypet sig i de skiftende rune- og 

 sprogformer, i de formelmæssige uttryk, som gjenspeiler de for- 

 skjellige tiders gudetro og idealer, i den vekslende smag, som 

 kommer tilsyne i mindesmerkernes hele utsmykning, lærte han 

 fra saa mange sider at prøve sin ordning, at der, selv om meget 

 maatte overlates til et skjøn, dog ikke blev rum til store feil- 

 tagelser. Men en saadan typologisk ordning kunde bare føre til 

 en fastsættelse av den relative tidsfølge. For den absolute 

 kronologi krævedes ydre holdepunkter fra den kjendte historie. 

 Saadanne forefandt W. i de 18 runemindesmerker, som han 

 i 1895 utgav i Iste bind av runeverket under ti tien »De histo- 

 riske runemindesmerker«. Disse dannet rygraden i den av W. 

 opstillede kronologi og er derfor av den største vigtighet for 

 runeskriftens historie, men endnu langt større er dog deres be- 

 tydning som historiske kildeskrifter. W. er under arbeidet 

 med de danske runemindesmerker vokset fra at være lingvist 

 og epigraflker til at bli ogsaa en forsker av rang i Danmarks 



