68 



ældste historie. Allerede i 1892 gav han en prøve paa saadan 

 kombinert runologisk og historisk granskning i utgaven av 

 » Sønderjyllands historiske runemindesmærker«, faa aar efter at 

 han i den særskilte utgave (1887) av »Døbefonten i Åkirkeby 

 kirke « (Bornholm, men med runeindskrift, som efter W.s paa- 

 visning er i gammel gotlandsk dialekt) hadde levert et verk av 

 mere utpræget lingvistisk interesse 1 . 



Én for én har W. gransket de historiske runeindskrifter 

 med deres værd som kildeskrifter for øie. Den ældre Jællinge- 

 sten, reist av kong Gorm over hans dronning Tyre «Danmarks 

 bot«, korrigerer Saxo og andre historieskrivere, som lar dron- 

 ningen overleve sin mand. Men langt betydningsfuldere er de 

 oplysninger, som den yngre Jællinge-sten fra c. 980 eller tiden 

 kort før slaget i Hjørungavaag gir: » Harald konge bød gjøre 

 dette mindesmerke efter Gorm sin far og efter Tyre sin mor, 

 den Harald, som vandt sig al Danmark og Norge og gjorde 

 danerne kristne «. W. knytter dertil følgende betragtninger : 

 »Kort og fyndigt fastslår indskriften hovedresultaterne af de 

 mærkeligste historiske begivenheder under kong Haralds regje- 

 ring, saaledes som de stod for samtidens opfattelse, den fuld- 

 stændige samling af Danmarks rige, Norges undertvingelse 

 og kristendommens indførelse«. »Slutningsordene paa den større 

 Jællinge-sten staar paa en made som det officielle vidnesbyrd 

 om, at kristendommen fra nu af er erklæret for statsreligion i 

 Danmark. Det er et kongebud, Harald gjennem disse ord for- 

 kynder sine undersaatter«. 



»Den fuldstændige samling af Danmark « — saaledes som 

 W. præciserer nidskriftens ord — belyses ved to omtrent sam- 

 tidige runestene fra Vedelspang (ved Hadeby Nor i Slesvig), 

 hvorav W.s skarpblik har formaadd at fremlokke et helt kapitel 

 av Danmarks historie i det 10de aarh. Her ved Slesvig sat 

 gjennem flere generationer svenske hedenske erobringskonger 

 (Olav, Gnupa og Sigtrygg), som længe forstod at motarbeide 

 Gorms og Haralds samlingsplaner, indtil endelig Sigtrygg bukket 

 under i kampen mot kong Harald. 



1 Her skal videre av W.s runologiske arbeider anføres avhandlingen om 

 »De tyske runemindesmærker« (Aarbøger 1894) og behandlingen av 

 «Sønderjyllands runemindesmærker« (i «Haandbog i det nordslesvigske 

 spørgsmaals historie«, 1901 [ogsaa paa fransk]). Dertil kommer flere 

 mindre sproglige arbeider. 



