73 



Mindetale over geheimrat prof. dr. Wilhelm Pfeffer 



holdt i den mat.-naturvid. klasses møte den 24de september 1920 



av 

 B. HANSTEEN CRANNER. 



Den 31te januar 1919 har den plantefysiologiske videnskap 

 mistet sin geniale fører og mester, Leipzigeruniversi tetet en av 

 sine mest fremragende lærerkræfter og vort selskap et av sine 

 mest berømte medlemmer, nemlig geheimrat prof. dr. Wilhelm 

 Friedrich Philipp Pfeffer. 



Pfeffer blev født den 9de mars 1845 i Grebensheim ved 

 Kassel, hvor hans far var apoteker. 



Han begyndte da ogsaa som apoteker, og knapt 20 aar 

 gammel, i februar 1865, tar han doktorgraden i Gottingen paa 

 en ren kemisk-farmaceutisk avhandling over glycerinets deri- 

 vater og deres overføring i allylen. Men saa vier han i over- 

 ensstemmelse med sin specielle, eminente begavelse hele sit liv 

 til botaniken og da meget snart til plantefysiologien, som han 

 studerer i Gottingen, Marburg, Wiirzburg og Berlin med datidens 

 største botanikere, Julius Sachs og Nathanael Pringsheim, som 

 sine lærere. I 1871 habiliterer han i Marburg ved en helt 

 plantefysiologisk avhandling over indflydelsen av det farvede 

 lys paa kulsyrens omdannelse i plantene, i 1873 kaldes han 

 til ekstraordinær professor i Bonn og saa til ordinarius 1877 i 

 Basel, 1878 i Tubingen og 1887 i Leipzig, hvor han overtar 

 stillingen efter Schenk som leder av det derværende botaniske 

 institut og den botaniske have. Her forblir han nu, trods en 

 senere kaldelse til Miinchen, til sin død og gir i disse 33 aar 

 sit institut verdensry som det sted hvor saa at si alle nutidens 

 plantefysiologer fra de forskjelligste land hele verden over har 

 faat sin videnskabelige utdannelse under hans aandrike ledelse. 

 Kommer saa hertil Pfeffers egen vældige videnskabelige pro- 

 duktion, som omfatter ikke mindre end 96 gjennemgaaende meget 

 omfangsrike avhandlinger, hvorav de aller fleste har været av 

 grundlæggende og epokegjørende betydning for den moderne 

 plantefysiologi, er det intet under at man ikke alene i hans 

 eget land, men overalt hvor videnskap dyrkes, har kappedes om 

 at vise ham ære og utmerkelse. Han var æresmedlem eller 



