47 



Med utgangspunkt i den i 80-årene opstillede differentiations- 

 hypotese utviklet petrografien sig i løpet av 90-årene mere og 

 mere til en kemisk videnskap, og det lå da nær at søke også 

 den petrografiske systematik grundlagt ikke som tidligere væsent- 

 lig bare på eruptivbergarternes kvalitative mineralsammen- 

 sætning, men på deres kvantitative kemiske sammensætning. 

 Det store antal nøiagtige bergartanalyser av amerikanske eruptiv- 

 bergarter som ved W. F. Hillebrand og hans assistenter var 

 utført ved U. States Geol. Survey 's laboratorium, medførte ganske 

 naturlig, at det første gjennemførte forsøk på en sådan kvanti- 

 tativ kemisk systematik av eruptivbergarterne måtte komme 

 fra amerikanske petrografer. I løpet av årene 1901 — 1902 ut- 

 arbeidedes på grundlag av alle i årene 1884 — 1900 utførte 

 analyser en sådan fuklstændig kemisk systematik av de fire ameri- 

 kanske petrografer: Whitman Cross, Joseph P. Iddings, Louis V. 

 Pirsson og Henry S. Washington. Den publiceredes i » Journal 

 of geology« (1902) Vol X i en række avhandlinger, og utgaves- 

 senere 1903 med tillæg som et separat arbeide med titelr 

 »Quantitative Classification of Igneous rocks «. Ihvorvel dette 

 system efter min og mange andres opfatning ikke har bragt 

 nogen endelig løsning av spørsmålet om principperne for en til- 

 fredsstillende petrografisk systematik, idet det nærmest for 

 denne kun spiller en lignende rolle som Linnes system for bota- 

 niken, så må det dog siges at betegne et vigtig fremstøt, og 

 har utvilsomt ydet et overmåde nyttig bidrag til petrograflens 

 utvikling, likesom det også altid vil bli stående som et monument 

 over de nævnte fremragende amerikanske petrografer omkring 

 århundredskiftet, og særlig da over Iddings, som den ledende 

 kraft inden denne kreds. 



I 1895, efter Charles D. Walcotts tiltrædelse av direktør- 

 stillingen ved U. S. Geol. Survey, fratrådte Iddings fra sin stil- 

 ling som medarbeider ved undersøkelsen, og i 1908 gik han også 

 av som professor ved Chicago universitet for helt og udelt at 

 ofre sig for sine videnskabelige studier. I de følgende år foretok 

 han nu en række omfattende studiereiser, hvorunder han mere 

 og mere søgte ved egne undersøkelser at trænge tilbunds i 

 spørsmålene om eruptivbergarternes dannelse. Hans arbeidsom- 

 råde utvidedes også mere og mere til at omfatte selve vulkano- 

 logien og dens forhold til isostasis-hypotesen og var ikke læn- 

 ger begrænset til petrografiens snævrere område. Hans store 



