51 



naturvidenskaperne, særlig kemi. Langt op i aarene hadde han 

 sin astronomiske kikkert i haven, og var veiviser for de unge 

 filologer paa himmellegemernes baner. 



Det var saaledes med et nyt syn at Johan Storm tok fat 

 paa de opgaver som laa og ventet. 



Det var selvsagt den klassiske embedseksamen Storm maatte 

 ta. Ingen anden stod aapen. Men allerede i skoledagene hadde 

 han begyndt med de studier som skulde bringe hans navn langt 

 utenfor Norges grænser, og to aar efterat han var blit student, 

 bragte en reise paa nogen maaneder til Belgien ham i personlig 

 berørelse med fransk, det sprog som ved siden av engelsk 

 skulde bli hans engere studiefelt. En længere reise i 1869 — 70 

 førte ham til Paris, til Italien og Spanien. Hvad han paa denne 

 og senere reiser, som tillike gik over England, tilegnet sig av 

 sprogstof, grænser til det utrolige. Hans fine øre, skarpe iagt- 

 tagelsesevne og efterligningstalent feiret en saa meget større 

 triumf som han drog plogen i nyland. Heller ikke indskrænket 

 hans forskningstrang sig til engelsk og de romanske sprog. 

 Den søkte ut til germanske sprog, til slavisk, og den søkte 

 til vore hjemlige dialekter. 



Det er karakteristisk at to av Storms tidligste arbeider 1873 

 — 1874 kom til at behandle to tilsyneladende saa forskjellige 

 temaer som »les voyelles atones du latin, des dialectes italiques 

 et de l'italien«, og »tonefaldet (tonelaget) i de skandinaviske 

 sprog«. Det som forener disse temaer er den nye fonetiks prin- 

 cipper. Disse principper gjordes gjældende for fortidens saavel 

 som for nutidens tale. 



Storm holdt i sin embedsvirksomhet længere forlæsningsrækker 

 over latinens utvikling i de romanske lande, og han sendte til 

 de første aargange av Romania flere artikler om roman- 

 ske etymologier, men Storm blev dog snart klar over at 

 hans kræfter vilde finde bedre anvendelse paa det helt moderne 

 omraade. 



I 1879 la Storm frem: »Engelsk Filologi. Anvisning til et 

 videnskabeligt Studium av det engelske Sprog «, med undertitelen : 

 »I. Det levende Sprog «. En tysk oversættelse utkom to aar senere. 

 Her gjør Storm ryddig bord. Han tar for sig de videnskapelige 

 og praktiske hjælpemidler som tiden sat inde med, gjennemgaar 

 dem kritisk, og føier til dem et væld av egen viden. 



