66 



Da L. B. Stenersen efter sin embedseksamen kastet sig over 

 klassisk arkæologi, var det en ny vei han brøt i det hjemlige 

 terræn. Indtil da var det mest den rent filologiske, særlig den 

 grammatiske og tekstkritiske side av oldtidsstudiet som hadde 

 raadet granden herhjemme. Prof. L. C. M. Auberts strenge og 

 sikre metode hadde lært respekt for tekstens overlevering og 

 sprogets bygning. Men den historiske side av studiet begyndte 

 alt at kræve sin ret, og med Stenersens Fidias (utkom i 1872), 

 »en skildring fra den græske billedhuggerkunsts høieste blom- 

 string*, fik man et oversigtlig og smukt tegnet billede av den 

 græske plastik paa Perikles's tid — den græske plastik i dens 

 største utfoldelse, som man dengang gjerne sa. Den lille, 

 populært skrevne bok fremtræder uten større videnskabelige 

 prætensioner, »men jeg haaber dog den sagkyndige læser vil 

 finde at jeg ikke biindthen, uden kritik har holdt mig til andres 

 undersøgelser« (forordet). I virkeligheten ser vi alt her tydelig 

 de karaktertræk som særmerket Stenersen livet igjennem : en 

 dyp og stilfærdig beundring for »klassisk« skjønhet og stil, 

 en omhyggelig gjennemarbeidelse av stoffet og en sikker smag 

 og bon sens i den dom han fældet, og det standpunkt han 

 indtok. 



Hvor alvorlig han tok sit fagstudium, fremgaar noksom deraV, 

 at han samme aars høst stevnet mot Phidias's egen by. Stener- 

 sens »Reise i Grækenland«, som utkom tre aar efter, i 1875, 

 fortæller om hans færd sydover, over Wien, Konstantinopel, 

 Smyrna til Athen, hans ophold i den græske hovedstad og 

 reiser rundt i Attika og Peloponnes og til Delphi. Det er en 

 reiseskildring som trods al sin fordringsløshet vil beholde sin 

 kulturhistoriske værdi blandt alle de utallige reiseminder som i 

 aarenes løp er offentliggjort av videnskapsmænd og forfattere 

 fra disse klassiske egne, siden frihetens morgenrødme atter 

 farvet f jeldene og glødet sindene i Europas ældste kulturland. For- 

 fatteren kan vistnok ikke fra sin reise publicere nye indskriftfund 

 eller fremlægge nye arkæologiske data, som danskene Brøndsted 

 og Ussing, og hans reiseminder har kanske ikke det intense præg av 

 jagende opdagerglæde som I. Undsets. Men for Stenersen selv 

 har besøket i Grækenland været baade en gjenoplevelse og en 

 utdypelse, og hans syn paa natur og folk, paa fortid og nutid 

 vidner om hans kloke omsyn og sympatiske forstaaelse av det 

 som er det væsentlige og bærende. Han var selv i sine yngre 



