67 



aar en ivrig fotgjænger — sammen med sin skolekamerat og 

 ungdomsven Yngvar Nielsen hadde han i sommerferien, aaret 

 før han tok artium, vandret paa sin fot over Telemarken til 

 Hardanger og tilbake igjen over Vidda. Det var i de dager, 

 ikke mindst for gymnasiaster fra hovedstaden, noget nærsagt 

 enestaaende. I Grækenland faar han mange indtryk av land- 

 skap, folkeliv og folkelynne som han ganske naturlig dækker 

 med hjemmevirkede ord, han beundrer i Attika » avvekslingen 

 med aaser, smaadale og grønklædte lier«. Han taler baade om 

 høifjeld og peis og ljore. Og baade fjeldbonden og bymanden 

 blandt de moderne grækere tegner han uhildet og forstaaelses- 

 fuldt, uten romantisk overmaling og uten ensidig foragt, slik 

 som man ofte kan møte den hos moderne videnskapsmænd og 

 politikere fra større land. "I hele den tid, jeg flakket om i 

 Grækenland, har ikke en eneste av de mange forskjellige per- 

 soner, jeg kom i berørelse med, svigtet min tillid. « Men det 

 nygræske maalstræv har han liten tro paa; dertil var han for 

 meget klassisk bundet. 



Intet er mere betegnende for den vare og ærbødige maate 

 hvorpaa Stenersen nærmet sig sit emne og efterhvert langsomt 

 og sikkert gjorde sig til herre over det, end den vei han følger 

 ved besøket av Athens ruiner. Han gaar ikke, som de fleste 

 av os, like løs paa Akropolis, men han begynder med grav- 

 gaten ute ved Dipylon, hvor han glæder sig over at alt er blit 

 paa sin plads i det oprindelige milieu uten at flyttes ind i et 

 støvsamlende museum, og tar saa de forskjellige oldtidslevninger 

 for sig, for endelig at vandre op igjennem propylæerne og ær- 

 bødig løfte sit blik mot Parthenons enkle og rene marmor- 

 skjønhet og Phidias's geni. 



Fem aar efter sin Grækenlandsreise hadde Stenersen sit 

 doktorarbeide færdig (i 1877), Om de attiske portrætstatuers 

 historie og inddeling (De historia variisque generibus statuarum 

 iconicarum apud Athenienses). Det var den første sammen- 

 fattende behandling av dette for historie og arkæologi like 

 vigtige emne, og skjønt det foruten paa oplysninger i literaturen 

 bygger paa et arkæologisk og epigrafisk materiale som senere 

 er blit øket overordentlig, og paa den tids mere ufuldkomne 

 publikationer, saa er det dog fremdeles dette arbeide man søker 

 hen til for at faa en samlet oversigt over de portrætstatuer som 

 i tidens løp blev reist i Athen — i stadig voksende mængde, 



