69 



I aarenes løp har Stenersen læst over de forskjelligste emner 

 indenfor latinsk filologi, over Plautus og Terents, Catull og 

 Horats, over elegien og satiren, Cicero og Tacitus. Hans maate 

 at oversætte og interpretere en tekst paa, hans evne til at træffe 

 den rette opfatning av mening og læsemaate, at fremhæve 

 sammenhængen f. eks. i et brev av Horats eller i en satire hos 

 Juvenal, var velgjørende præget av sikker takt og cTcocppoauvTj. 

 Og naar han en sjelden gang knappet op for et mere umiddel- 

 bart følelsesuttryk, f. eks. under gjennemgaaelsen av Plautus, 

 da var det snarere en diskret antydning end en uforbeholden 

 erklæring — det virket kanske dobbelt sterkt paa de yngre, som 

 var vant til en kultur som kræver superlativer. 



I discipliner maa en særlig fremhæve hans forelæsninger 

 over latinsk syntaks — over kasuslæren og over verbet, hvor den 

 historiske betragtning av sprogets vekst stadig blev betonet, i 

 motsætning til den rent deskriptiv-grammatiske vi var vant til 

 fra vore skolegrammatikker. Samtidig lot han ogsaa det psyko- 

 logiske moment, som jung-grammatikerne fremhævet, komme til 

 sin ret. Det var merkelig hvor levende sproget blev ved Ste- 

 nersens undervisning, og for os som samtidig fulgte Johan 

 Storms øvelser i fransk og engelsk, blev det døde sprog dobbelt 

 levende. Man faar haape at Stenersens forelæsninger over 

 syntaksen i let revidert stand, ialfald som kontratryk eller paa 

 anden maate, atter maa bli tilgjængelige for vore studenter. 

 Baade disse forelæsninger og desuten hans forelæsninger over 

 statsantikviteter beror nu i Universitets-biblioteket. 



Naar vi til slut vil samle vort indtryk av mennesket, av 

 læreren, av videnskapsmanden, da vil prof. Stenersen altid staa 

 for os som en nobel og fin personlighet, der adlet det emne han 

 foredrog — som en videnskabelig lærer der ved sin undervisning 

 og ved sit eksempel opdrog til ærbødig respekt for kulturens 

 erobringer og videnskapens evige værdier. 



