84 



og fremst gjennem disse verker at vi, som den gang var studen- 

 ter, blev indført i den moderne juridiske tænkning paa den 

 norske civilrets omraade.» 



Undervisningsforholdene ved fakultetet gjorde det imidlertid 

 nødvendig for Hagerup at overta forelæsningene i strafferet og 

 proces, og disse vidløftlige fag lagde for resten av hans universi- 

 tetstid omtrent helt beslag paa hans videnskabelige produktions- 

 evne. Navnlig behandlet han saavel straffe- som civilprocessen i 

 en række bindsterke verker, som fik den største betydning baade 

 for retsstudiet og for praksis. Saaledes utgav han sammen med 

 Getz en sterkt benyttet kommentar til straffeprocesloven av 1887 

 og i 1902 sine «Forelæsninger over den norske straffeproces». 

 Derefter fulgte hans «Forelæsninger over den norske civilpro- 

 ses» i fire bind fra 1896 — 1901, senere utkommet i nye revi- 

 derte utgaver. Sidste — i 1919 utkomne utgave er utgit sam- 

 men med P. J. Paulsen og hviler paa den nye civile rettergangs- 

 ordning, i hvis tilblivelse Hagerup selv hadde en ikke ringe del. Paa 

 strafferettens omraade arbeidet han — ved siden av en kommen- 

 tar til straffeloven av 1902 — paa grundlag av sine forelæs- 

 ninger med en f uldstændig systematisk fremstilling, men naadde 

 kun til at utgi den almindelige del og enkelte vigtige avsnit av 

 den specielle (særlig formuesindgrep og dokumentforbrydelser). 

 Baade om disse strafferetlige og om de processuelle arbeider 

 gjælder det, at de ikke mindst utmerker sig i systematisk hen- 

 seende ved overensstemmende med den videnskabelige metode han 

 var talsmand for, og hvortil jeg straks vender tilbake — at 

 samle det spredte stof ind under store oversigtlige grundlinjer. 

 Det bør tilføies at paa det strafferetlige omraade Hagerups 

 interesse snart fik en utpræget praktisk retning; han skrev og 

 holdt foredrag om aktuelle strafferetsreformer, sluttet sig til 

 den internationale kriminalistforening og dens ledende mænd 

 som Franz von Liszt og Adolphe Prins, og saavel i den nævnte 

 forenings kongresser som i den norske kriminalistforenings møter 

 deltok han i diskussionen om strafferetspleie, straffeordning, fange- 

 forsorg og lignende. 



Endelig maa som uttryk for hans omfattende videnskabelige 

 produktivitet nævnes hans fremstilling av retsencyklopædien og 

 en lang række tidsskriftartikler og avhandlinger om spredte 

 juridiske emner, tildels av international og folkeretlig art, og 

 hvorav adskillige er samlet i de to publikationer: «Utvalgte 



